— 308 — 
stante valenstal og om det maksimale valenstal, kunde hjælpe 
os til at forklare valensforholdene inden alle mulige forbin¬ 
delser, saa vilde valenslæren, rent kemisk set, være meget 
enkel. Det vilde være det samme som at anta at elementær- 
atomet virkelig var mættet, naar de til valenstallene svarende 
affinitetskræfter hadde hat anledning til at fungere, d. v. s. til 
at forbinde sig med andre atomer under dannelsen av en saa- 
kaldt binær atomforbindelse. 
Men nu viser det sig at disse færdige, binære forbindelser 
atter indbyrdes kan addere sig til hverandre under dannelsen 
av forbindelser av høiere orden, til de saakaldte molekylfor- 
bindelser. Herved maa altsaa nye, hittil uforutseede, valens- 
kræfter gjøre sig gjældende. — Saaledes formaar mange sal¬ 
ter av tunge metaller yderligere at forbinde sig med annno- 
niak i forskjellig forhold. Som eksempel kan vi ta platina- 
klorid som kan opta ammoniak efter formlen: 
PtCU + nNH 3 = PtCU • nNH 3 , hvor n = 2—6. 
Det er rimelig at man længe var i vildrede med hvordan 
man i tilfælder som dette skulde angi den rigtige struktur- 
f orm el, eller med andre ord hvordan man skulde forklare 
reaktionen valenskemisk. Skulde man simpelthen anta, at det 
oprindelige 4-værdige platina efterhvert blev 6-, 8- og 10- 
værdig ? 
Paa dette specielle spørsmaal som paa alle spørsmaal 
angaaende valensforholdet inden molekylforbindelsenes klasse 
har Alfred Werner git svar. Hvis vi med Werner først 
undersøker additionsforbindelsen mellem PtCl 4 og 2 NH 3 - 
molekyler, saa vil vi paa rent kemisk vei kunne finde at alle 
4 kloratomer saavel indbyrdes fungerer likt og uavhængig av 
hverandre, som de fungerer uavhængig av de to ammoniak- 
molekyler; Werner antok derfor følgende strukturformel: 
hvor han med punkterte valenstreker betegnet de valens- 
enheter som var kommet til ekstra. Disse valensenheter fik 
navn av bivalenser i motsætning til de sedvanlige 
hovedvalenser. — Adderes flere ammoniakmolekyler 
