— 329 — 
Bergens Museum. Regnskap for indkonme bidrag vil bli git 
i dagspressen og her i „Naturen“. 
I 1922 vil netop 100 aar være forløpet siden Vettis- 
fossen første gang sees at være offentlig omtalt. Maatte 
det lykkes i hundredaaret efter fossens „opdagelse“ at faa 
bragt fredningen i orden! 
Om de atlantiske fiskearters optræden ved vor kyst. 
Av Sigurd Johnsen. 
(Fortsat fra s. 302). 
Jeg nævnte tidligere at der ved vor vestkyst findes en 
del arter, som dobbeltsugeren (fig. 9), tangkvabben 
(fig. 10) m. fl., der tilhører det grundere vand i Middelhavet 
og Vesteuropa og som har faat fast tilhold paa et kortere 
stykke av kysten hos os. Vor vestkyst kommer nemlig nær¬ 
mest i retning av de atlantiske livsbetingelser. Det gjælder 
ikke alene for grundtvandsformer som de nævnte, men og- 
saa for arter, som kræver større dyp, f. eks. sølvtorsken 
(fig. 11) m. fl. Vore store fjorder danner et faunaomraade 
for sig, speeielt de som har en undersjøisk ryg („terskel“) 
tvers over fjordmundingen, hvorved det kolde bundvand uten¬ 
for hindres i at trænge ind i fjorden. Dette gjælder Vest- 
landsfjordene. I Sognefjorden er saaledes de øverste lag 
meget opblandet med ferskvand, det kan spores endnu i 100 
m. dyp, men herfra og ned til bunden — og det er dyp paa 
12 —1300 m. det dreier sig om — er der Golfstrømvand, 
hvis saltgehalt holder sig næsten konstant og hvor tempera¬ 
turen er fra 7° til 4° C. ved bunden. For at finde lignende 
forhold maa vi helt ut i Atlanterhavet, vestenfor Irland. 
Man kunde da tænke sig at enkelte av de dyperelevende 
Atlanterhavsorganismer saavel bunddyr som bathypelagiske, 
som leilighetsvis var kommet op til vore farvande kunde ha 
faat et asyl i fjordene paa en lignende maate som grundt- 
vandsformene ved kysten. 
