344 — 
kysten, men enkelte individer kan trænge helt frem til Var- 
angerfjord, pelamiden (Sarda sarda), tonninen (Eu - 
thynnus allitteratus) m. fl. er sjeldne gjester, mens lods- 
fisken (Naucrates ductor) aldrig har vist sig. Av de 
pelagiske fisk i de øvre 500 meter i Atlanterhavet er det 
særlig lysprikfisk (Mydophidæ) og perlemorsfisk (Argyro- 
pelecus) man i stort antal fanger paa ekspeditionene. Endnu 
vestenfor Irland findes 8—10 arter av sl. Myctophum og 
endel av dem forplanter sig der. Naar av disse det er 
M. glaciale som optrær i Nordhavet, saa kan det ikke være 
forcfi den paavirkes mere av strømmen end de øvrige, men 
fordi den i virkeligheten er en mere nordlig art. Den 
stanser saaledes sin utbredelse mot syd i Atlanterhavet alle¬ 
rede ved 35° n. br.; rigtignok findes den i Middelhavet, men 
det er at merke, at den her optrær i en mindre og noget 
avvikende race; den blir større, men kommer senere til 
kjønsmodenhet i det nordlige Atlanterhav. 
Av perlemorsfiskene fanges i Atlanterhavet A. hemi— 
gymnus i meget større antal end A . olfersi, men det er, 
merkelig nok, den sidste som er hyppigst fundet ved Nord¬ 
havets kyster (ca. 20 eks. mot 1 eks. av førstnævnte). Jes- 
persen (1915) har villet forklare dette ut fra at artene pas¬ 
sivt føres med strømmen og at A. olfersi , som er den største 
art av de to, kommer frem til Norden fordi den har længere 
levetid. Imidlertid er yngel av A. hemigymnus hyppig tat 
utenfor Irland, saa denne forklaring strækker ikke til. Perle- 
morsfiskenes stranding i Norden tar Hjort til indtægt for 
sin ovenfornævnte hypotese om de oceaniske arters for- 
skyven op til overflaten paa grund av vandets forandrede 
specifike vegt. „At finde disse sølvglinsende fisker i stranden 
paa den norske kyst, synes derfor et storslagent bevis, som 
naturen selv har git os, for at disse former er tilpasset til 
den specifike vegt og seighet hvorunder de lever i Atlanter¬ 
havet. “ Det er nok saa at de fleste individer hos os er 
fundet strandet eller drivende i overflaten; andre er derimot 
uttat av maven av sei og torsk, og at de har været i fuld 
vigør viser bl. a. at et av disse eksemplarer, 8 cm. langt, 
selv hadde slukt en 5 cm. lang laksesild (Maurolicus 
mulleri). (Collett 1903). Hvor farlig det er at slutte fra 
