m 
necunosută, în care Simonkai a recunoscut un bastard al speciei S. alba 
cu 5. babilonica, ce poartă în lumea horticultorilor numele de S.sepukralis. 
Genul Rubus, aşa de bogat în forme încă l-a Interesai Mai târziu 
a fost atras de studiul Fotentillelor ardelene In legătură cu cheia anali¬ 
tică a lui Zimmeter, iar dela 1889 începând s’a ocupat mai vârtos de 
Piloselloideele genului Hieracîum , căutând să se orienteze în privinfa lor 
cu aiutorul lucrării mari a lui Nâgeli şi Peter, formele deosebit 
de isbitoare le trimetea îa Gottingen la Peter fnsuş. Curând a remarcat 
însă, că în lucrarea amintită lipsesc unele Hieraciî ardeleneşti, şl a pre¬ 
conizat deci studiul acestui gen bogat în forme şi aplicat spre bastardări 
•ca una dintre problemele principale ale viitorilor florişii ardeleni. De alt- 
lei şi însuşi Porcius câştigase convingerea, că nu este vorba aci atât 
•de erijarea subspeciilor, varietăţilor, formelor şi bastarzilor noi, ei mai 
•mult de gruparea acestora în jurul unor centre fixe, dela care pot emana 
mufajiuni In diferite direcţiuni. 
Eu mă nîzuiam bineînţeles, să împlinesc după putinţă dorinţele 
prietenului botanist, trlmifându-i plantele, de care chiar avea trebuinţă la 
■studiile sale speciale. Afară de plantele acestea se bucura mai vârtos de 
plantele ceri lipseau din berbant! său de atunci, dupăee la 1885 îşi vâri- 
duse prima sa colecţie îa Bucureşti. Astfel de plante erau Waidsteinm 
Mbivica , Aremonia agiimonoides , fipaciuthus leucophaem, Piroîa um- 
bellata , Salin daphnoides , Bromus barcemis etc. 
De altă parte eram bucuros şi eu să primesc plantele caracteristice 
.ale munţilor Rodnei dela eî, ceeace ce nu era uşor de obţinut, căci eîa- 
,tea lui mai înaintată îi făceau excursiile în munţii înalţi tot mai ane- 
•voioase. Din când In când îî ajuta şi profesorul Aleni, care a murit Insă 
la 1895. Lui am avut să-i mulţumesc spre pildă frumoasa Seneciilis si - 
. Imca , pe care numai târziu am mai colectat-o îa Prajmăr în judeţul Braşovului 
Deşi n’am mai fost după anul 1883 la Rodna, totuşi am avut bu¬ 
curia să convin personal cu amabilul Porcius In repejiîe rânduri. Aceasta 
-•se întâmpla când In drumuri spre Bucureşti la şedinţele Academiei Ro¬ 
mâne, a cărui membru era, se opria în Braşov. Acesta a fost cazul la 
1883, 1888, 1889, .1890 şi 1892; în anul 1887 n’a putut călători îa Bucu¬ 
reşti, fiindcă guvernul maghiar i-a degenat eliberarea paşaportului din 
motive necunoscute. Cu această ocazie am discutat multe chestiuni bota¬ 
nice, şi s*a pecetluit prietenia între botanistul bătrân şi între cel tânăr 
prmir’o sărutare frăţească de despărţire. 
Ultima scrisoare am primit-o dela prietenul octogenar (de 88 ani} 
ta 18 Aprilie 1904. Cu doi ani m urmă, la 30 Malu 1906 a murit Flori an 
Porcius. Amintirea lui-trăeşte Insă In mine aşa de viu, caşl când nu- 
Mai ieri s’ar fi despărţit de mine. Mi-a fost doar Mentorul de încredere 
chiar In primii ani ai pribegirilor mele' botanice, când aşa de uşor apuci 
pe căi greşite un începător; iar prietenia lui mi-a fost o grăitoare do¬ 
vadă, că pe culmile luminoase ale ştiinţei dispare, pierzându-şi însemna?- 
fale®, orce deosebire de vârstă, de confesiune si limbă. 
