m- 
dinlăuntru albe. Stamineîe au o anterâ galbenă, stilii numai la bâza unîJi 
Fructele sunt cărnoase, gîoboase, turtite sau lungăreje, purtând la capăt 
cinci foite uscate, rămăşiţele caliciului. în mijloc endocapul coriaceu- 
cartilaginos, cit 5 camere cu câte 2 (rar 3) seminţe. 
Originea rasselor cultivate. 
Merii se cultivă din vremuri străvechi în foarte multe soiuri. în de¬ 
pozitele locuinţelor lacustre din Elveţia şi Italia se găsesc deja urmele 
mot soiuri de mere cultivate, ce se deosebesc de merele sălbatece pă¬ 
strate In acelaş loc. Grecii cunoşteau probabil mai multe soiuri, Coiumella- 
al Romanilor aminteşte 1 feluri, Iar în timpurile mai noi se cunosc peste 
600 de soiuri cu vre-o 2000 de forme de importantă în pomologie. 
Este una dintre cele mai grele probleme să eruezi origina botanici 
a celor mai multe rasse din cultură, căd începuturile culturii mărului se 
pierd în negura trecutului milenar, din care nu ni s-au păstrat dovezi 
istorice. 
Cu metodele istorice şi filologice uzitate de liehn 1 } Ia deslegarea 
problemelor privitoare la originea şt răspândirea plantelor cultivate, nici 
nu ajungem departe. 
Botaniştii îşi încearcă norocul cu metodele strict ştiinţifice, compara¬ 
ţia şl analiza morfologică a tuturor formelor spontane şi cultivate, recente, 
şi fosile, precum şl tragerea condusîilor din disiribufia lor geografică. 
Engler 2 ; ajunge pe calea aceasta la constatarea, că merii cultiva}! îşi 
trag, obârşia dela P. pmnîla Mi li (din Caucaz-Aîiai), din P. dasyphylte 
Borkh. (originar în Orient) şi P. prumfolia Willd. (din Siberia), pe când• 
mărului pădure}, P. sUveshis Miîl i aîribue un foarte mic rol la pro¬ 
ducerea soiurilor cultivate 
A. De Când oile crede fn schimb 3 }, că atât mărul sălbatec cât ş§ 
cei cultivat este In. Europa de vechime preistorică şî indigen atât în Eu¬ 
ropa, cât şi în Anatolia» Caucazul de sud şi Persia de nord. 
în Reinha-rdt 4 ) citim, eâ şl el mai vârtos două soiuri spontane 
consideră de străbunii merilor noştri: P. pumila şi P. da$pphplia t dela 
care se derivă în special merele renale. 
Pirus pruniMia din China de Nord, Siberia şi }ara tătarilor m 
fructe galbene şi roşii ca sângele poate fi socotit ca strămoşul merelor 
de Astrachan şî a merelor ruseşti de ghia}ă. P. sîluestris este indicat m 
o plantă spontană a Ariei de vest (?) care a putut fi unul dintre părinţii 
merelor noastre dulci-acrii de masă. 
în Ascherson u. Graebner 5 } şi în drendrologiiîe moderne ga- 
m 
*) Kulturpflanzen und Haasthieî^, eâ, VII. Berlin 1902. 
£ ) în Hehn, op. c, p. 6î5. 
9 ) L'origme des pîantes ctiltivees, Ir* magh. p. 246. . 
*)Dr. L, Reinhardt; Kulturgeschichfe der Nutzpflanzen, t, IV. 1. Halite p. ”S. 
*) Sypnosts d. MUteleurop. Flora, t. VI, II. Afet p. 74 et seqa. 
