7§ 
Din istoria răspândirii merelor cultivate 
Activitatea aceasta de nobilitare a merilor se desfăşoară de mii dt 
ani, din timpuri preistorice. Omul preistoric din locuinţele lacustre cu¬ 
noştea deja o rassă bunicică de mere, deosebită de ceîea pădureţe 1 ). 
Istoria «merelor» din raiul strămoşilor noştri ne arată, că In Azia 
occidentală se cultivau merii din timpuri imemoriabile. Clima Egipetekti 
nu este prielnica acestor pomi, pentru aceea se discută încă, dacă cu¬ 
vântul «dapih* însemnă măr sau portocală, un fruct ce fmpodoDea gră¬ 
dinile faraonului Ramses al IMea, în delta Nilului. 
Filologii au constatat apoi, că numirea merelor în limbile unor po¬ 
poare ance, cum sunt germanii, slavii, lettii şi kelfii isvorăsc din aceeaşi 
rădăcină, ab t a#, au şi ob„ ceeace denotă, că merii au fost cunoscuţi 
acestor popoare încă înainte de ruperea lor în tulpini diferite, cu veacuri' 
Înainte de Christos. 
Vechii elini au cunoscut merele cultivate; Dioscoride pomeneşte îa 
cartea sa medicală trei soiuri de mere 2 ). 
Romanii au începat să cultive poate înainte grecilor încă acest soit* 
de poame, pe care l-.au găsit ia popoarele preistorice din lăcaşurile lacustre 
din nordul Italiei. 
Romanii au nobliitaf cu multă râvnă soiurile primitive ale vecinilor,., 
aşa încât Varro 3 } aseamănă Italia cu o grădină de pomi înfloritoare 
istoriograful şi naturalistul P1 i n i u descrie deja o sumedenie de varietăţi 
în v. I al erei creştine 4 ). 
Numele latin «maîus» pentru pom şi «maîum» pentru fruct a trecui 
din limba grecească, unde' a sunat cam toî aşa: 
Romanii cucerind noi şi noi provincii în Europa centrală, au dus cu 
ei preţuim dene a .şl plantele îor cultivate, adăogindu-îe la rasseîe mdigii%< 
■pe care poate le-au înlocuit adesea. 
Mai târziu călugărit diferitelor cinuri au devenit apostolii economiei 
şi horticultura prin ferite barbare şi barbarizate ale Europei , 
Cunoaştem elenchuî plantelor cultivate prin grădinile mănăstireşti şi 
împărăteşti din timpul M Caro! cel mare In veacul a! Wlîl-lea. Printre 
acestea figurează 6 ~~i soiuri de mere («Capitulare de villis», capitolul 70). 
Românii au primit numele acestui pom şi împreună cu acesta şi 
cultura mi dela romani. în ţara dacilor, unde pe lângă merele pădureţe 
vor fi fost poate cunoscute varieîâfi primitive, răspândite pe atunci te 
Europa întreagă, legiunile romane şi coloniştii latini au adus şi cultura 
soiurilor sx?ai bune de mere, împreună cu atâtea alte poame şi legume,.. 
1 ) Suchan, Vorgeschicfitliche Botanik, p. 171; De Când ol Ie, L'origine de» 
plantes cultivees, trad. magh. p. 246. 
2 ) R einh ard! In op. c. p, 74 afirmă,, că mărul era deja cultivat în Grecia Sa. 
sfârşitul veacului al XHea înainte de Chr. 
3 ) Varro, de re mst. î. 2. 
4 ) Plin. Nat. hist XV. 14. 
