Impunând şi în limba românească ce s'a format aci numirea de malum- 
măr. Alt popor din peninsula balcanică nu mai are această numire de 
rădăcină latina. Chiar şi albanezii au cuvântul mole, format din grecescul 
ş^Xov. Numirile greceşti din evul mediu sunt următoarele 1 ): Xay^vcfooc* 
mpivbv t âîucDptvov, napXOstdov, 'aypiojidXr}, aypiojisXia. Astăzi se numesc £yţ;ta 
pTjXsd 2 }. Aşadară nici o asemănare cu numirile noastre! 
-Pământul locuit de români este foarte prielnic pentru cultura meri¬ 
lor. Soiurile aduse aci de romani, s’au naturalizat, s’au păstra! în decur¬ 
sul veacurilor, s’au răspândit şi de mână omenească, şi fără voia oameni- 
lor* prin ■ paseri, unele degenerând pe încetul, altele câştigând 9 - însuşiri 
nouă după regiunile cu climă diferită şi sol deosebit ale Daciei antice.: 
Merii aceştia sunt în parte soiurile vechi şi răspândite pretuiindenea 
la sate, mai vârtos în ţinuturile muntoasă. 
Soiurile acestea de origine romană şi aclimatizate In Dacia au fost 
mai târziu înmulţite prin specii importate din toate părţile, de slavi, de 
tocii iubitori de poame, de greci, saşi şi maghiari. Dar numai de vre-o 
80—100 ani au început soiurile din occident să pătrundă la noi şi au 
ajuns varietăţile apusene să copleşească şi să înlocuiască în pîantaţiunile 
nouă soiurile venerabile străbune. 
' : 
Date istorice cu privire la soiurile vechi şî ia introducerea celor 
nouă avem prea de tot puţme. 
Primul catastif mai de seamă al soiurilor de mere cultivate de ro¬ 
mâni este «Dictionarium vaiachico-latinum» al unui anonim, numit de 
Creţu 8 } «Anonimus Caransebeşiensis», probabil anterior anului 1742. Iată 
lista merelor din acest dicţionar: Măr văraîec == pomum aestivale, praecox 
m iernatec = malum serotinum; m. bunebrut = malum sparuceum; 
au dulce = pomum dulce; m. guşat; m. cânesc; m. codeş; m. cucurbe- 
lariţ; m. de Svănt Pietru = malum praecox; m. muşcâtariţ = malum 
Apianum, Muscatellum; m. flocos = malum muscosum; m. nevestesc; m* 
ordzăn; m. pestriţ; m. ruîilat = malum orbiculatum; m. sălciu; m. vărgat 
= malum variegatum. 
interesant este, că multe soiuri din acestea se mai cultivă şi astăzi 
sub acelaş nume în ţinutul Caransebeşului 4 ), 
Contrar aşteptărilor noastre, Istoria naturală şî Vocabularul de isto¬ 
rie naturală a iui Şincai nu conţin date mai amănunţite, nici Lexiconul 
de Buda din 1812, pe când tratatele de istorie naturală şi economie ma¬ 
ghiară ardelene din aceeaşi epocă fac deja amintire de mai multe soiuri 
indigene, locale de mere. 
Intr’o carte străină, «Osservazioni storiche, naturali e politiche in- 
l ) Langkavel, BManik der spăteren Oriechen, Berlin 1866. p. 8. 
a ) Fraas, Synopsis plantarum florae classicae. Miinchen 1845. p. 74. 
®) Bucureşti, 1898. Broşura lui Creţu vârufâ din amabilitated dl \ prof. V. Bogreai, 
4 ) Al. Borza: Material pentru vocabularul botanic al limbiiromâne. Grădini ţâră* 
»eştl din Banat, «Dacoromania» t. I. U920—1921) p. 359 - 362. 
