72 
tomo ia Valachia e Moîdavia», apărută anonim îa 1788 la Napoîi, m 
vorbeşte de bogăţia în fructe a Ţeriîor Româneşti, remarcând în spe¬ 
cial merele domneşti 1 ). 
in Transilvania s’a început de pe la 1810 studiul varietăţilor de mere 
' importante pentru pomoîogie; o listă bogată a rasseîor distinse cultivate 
prin grădinile nobililor maghiari pe ia mijlocul veacului trecut avem dm 
I869 2 }* cuprinzând 10 soiuri mere de vară, 7 de toamnă, mai mult străine, 
22 de soiuri de iarnă indigene sau autohtone şi 46 străine. 
Un distins pomolog ardelean, Nagy Ferenc, dă o listă de îl 
mere cultivate ca deosebit de prefioase în grădinile ungurilor şi saşilor,, 
printre care găsim la loc de frunte speciile cu nume şi de obârşie ro¬ 
mânească: Pafule (barde), mere de Mada, m. de Geoaglu şi Munfinescti 
Un aîr pomolog maghiar, M. Berecki, a studiat şi alte soiuri indigene 
din Ardeal 3 ). Soiurilor de seamă le-a dat cinstea şi publicitatea cuvenită 
apoi admirabila publicaţie a ministerului ungar: Pomoîogie hongroise, de 
E. Moînâr, Budapesta. 1900—1901. I— IV. caete. 
La grădinile umile ale ţăranilor români nu s*a prea gândit insă 
Bime, nici chiar cărturarii români din provinciile vechii Românii. Abia 
târziu apar liste de mere considerate ca autochfone. în «Raportul asupra 
expoziţiei generale dela Paris» de D. Olăneseu se enumera vre-o W 
•soiuri indigene româneşti. Manualele de Economie, înşiră iarăşi câteva 
soiuri străbune, pe care ar fi trebuit cu mai multă insistenţă si le re¬ 
comande fată de soiurile importate, fiind ele pe deplin aclimatizate ia 
no! şi adaptate la solul şi clima noastră, ceeace este de importanţă capitală. 
2. C. Pan tu aminteşte în cunoscutul şi apreciatul său vocabular 
botanic 15 soiuri, dintre care 5 din Transilvania 0. c. p. 163). 
G oro vei şi Lupesc a enumeră sumar vre-o 30 soiuri la 191S 4 ) 
în timpul din. urmă a publicat preţioase contribuţii îa pomologia 
Moldovei FL Chem bacii 5 ). Autorul acestui studiu încă a publicat 
câteva contribuia % 
Că nu s ? au interesat nici chiar pomologii de soiurile noastre indi¬ 
gene nu este de mirat, dacă vedem de ce dispreţ au fost cuprinşi linii 
din ei faţă de tot ee este produsul pământului strămoşesc, pe care nici 
*) i. c. $>, 62: *11 primo Itiogo, e dlstiwto eleve darsi alţi Pomi, o Mela chiumaie 
Domniasca, forse le- piu. distlnte deli ’Ewropa per îa lor© grandezza, «apere, ed odore. 
Si qonservano da un anno alt ' attro; neîî * lyerno acquistano una certa transparenta 
che le dlsfingue, e siccome riescono eceellenfi senza îa menorna cultura , cosi sembrano- „ 
naturali a quesio clima, e terreno». 
Ş «legyzeke .azon alina... fajoknak, melyek Erd&y teriiîeten eldnyosek s mâs&k 
îelett aiăîiîhatok», In «Erdetyi Gazda» t I. (1869), suppl. Ia No. 17. 
3 ) Gy3m5lcs£szeti vâziatok, 4 voi. Budapest-Arad, 1887—18g9 (Ed. L şi II). 
4 ) Botanica Poporului Român, Folticeni, 1915, p. 
3 ) în Viaţa Agricolă, t. V, p. 27—29, 140—143 şi 384—388. 
®) «Grădinile ţărăneşti din Munţii Apuseni* (Convorbiri Ştiinţifice, t îl. No 2-3) 
şi în «Dacoro mania» citată mai sus. 
