40 
In România se află în asociaţie cu Pnlicaria vulgaris, Polygom 
vulgare sau chiar cu P/antago tenul flora. La iaşi (9 Aug) Crypsis aculeata 
provine amestecată cu Spergularia media , 
Cynodon Uactylon Pers. O considerăm ca o plantă caracteristică 
ţinuturilor nisipoase, cu un rol destul de-însemnat în fixarea nisipurilor. 
O găsim adeseori şi pe marginea lacurilor sărate şi mai ridicate, ocupând 
teritorii însemnate. E asociată cu următoarele: (Intre Dunăre şi Tisa) 
Achillea colina , Centaur ea p armonica , Plantago lanceolata , Podospermutn \ i 
mai adeseori Scilla autumnalis . înfloreşte deja prin Iunie până în Octombre, 
se poate chiar recunoaşte şi în luna Novembre, după spicele sale digitale. 
Atât în România cât şi în Ungaria iubeşte locurile mai calde şi mult puţin 
ridicate, de acea e mult răspândită şi pe marginea drumurilor (Comana). 
Alopecurus pralensis L. E o graminee timpurie, care creşte pe câm¬ 
puri, prin fânaţe şi pe marginea drumurilor. Uneori îrnpopulează fâneţeîe 
(prafurile) mult-puţin sărate şi umede, în deosebi marginile lor (Comana). 
In Ungaria între Dunăre şi Tisa creşte în asociaţie cu Trifolium angulatm 
(Bezdîpu. 
Alopecurus aequalis Sobol (A. fulvus). Creşte pe marginea mlaşti¬ 
nilor sărate (Comana\ In Ungaria e înlocuit cu o specie înrudită s. a. 
Alopecurus geniculatus 
Mlaştinile acestea sunt formate din stufuri, alcătuite şi ele din unele 
monocotiledonate cu deosebire din Carex Hudsonii A. Benn. (C. stricta 
Good.) Plantele aces'ea se asociază în grupuri mai mari, sau mai mici, 
printre cari rămâne apă. Asemenea formaţiuni se numesc în Ungaria 
„zsombek“ şi le-am găsit şi în Vechiul Regat, între Iaşi şi Dorohoi, între 
podul Iloaiei şi Herestrău, în urmă în Deltă. Zsombek-urile se iau de 
obiceiu în cultură. Valorizarea lor necesită următoarele'operaţiuni: In 
timpul verii se cosesc stufurile, rămăşiţele se ard peste iarnă şi apoi se 
răscolesc. In toamna anului următor se face o arătură mai adâncă, după 
care de obicei mocirlele acestea sunt năpădite d e Glyceria fluitans, aso¬ 
ciată îci-colo cu Alopecurus geniculatus. După mai multe arături, acesta 
câştigă, terenul şi înlocueşte cu desăvârşire pe Glyceria fluitans . In urma 
apare A pralensis , care e planta caracteristică tuturor fâneţelor umede ale 
Europei mijlocii. Fâneţeîe acestea se transformă apoi în agrii, prin lucrări 
îngrijite şi bine conduse. Intre Dunăre şi Tisa în comuna Bezdan A geniculatus 
se află asociat cu Plantago tenuiflora şi cu Ranunculus lateriflorus (20 Mm). 
Agrostis alba. L. Se află atâ4 în România cât şi în Ungaria prin ta- 
neţele umede; în genere prin locurile umede şi sărate. Grece seu corn 
sideră ca o formă deosebită pe acea, care creşte prin locurile sărate şi u 
dă numirea de A. alba L» /. pontica Grec eseu. Ea diferă de specia 
tipică prin statura ei mai înaltă de 70—90 cm., cu puţini stoloni. Frunzele 
foarte înguste, rigide, toate glaucescente şi aspre. Panicula e contractata, 
condensată, mult-puţin cuprină. întreaga plantă are culoare verde. Forma 
aceasta o întâlnim în Dobrogea, prin locurile joase umede-arenoase-sărate, 
şi cu păpurişuri, la Constanţa, în faţa Tăbăcăriei la Mamaia. Aprostis alba 
în Ungaria ocupă terenuri estinse, spre nord şi spre sud dela colinele de 
loess Telecska, Câtră jumătatea lunei Iunie când înfloreşte, dă câmpului 
o culoare particulară roşie-brunetă. Tot aici provine uneori însoţită de 
plantele Nasturtium Kerneri, Ranunculus fepens t Scutellaria hastifolia 
(Dernye-Deronya). 
Beckmannia eruciformis (L.) Ho st. Uşor se poate cunoaşte, după 
spicele sale foarte asemănătoare unor omizi, cari pauzeâza. Creşte atât pe 
marginea bălţilor puţin sărate, sau chiar nesărate, cât şi prin locurile 
