45 
Fam. Cyperacee. 
Cyperus pannonicus Jacq. Genul Cyperus e caracteristic pentru locu¬ 
rile băltoase sau mlăştinoase scurse. Cea mai comună specie e C fuscus, 
şi C flavescens , cu cari se aseamănă C pannonicus Totuşi acesta nu se 
prea asociază cu celelalte 'două specii, din cauză, că pretinde o anumită 
cantitate de sare, pe care nu o găseşte, decât în apropierea sărăturilor. E 
exigent şi faţă de sol, — căci nu prosperă decât în soluri mult — puţin nisipoase. 
Condiţiuni lelurice. Din cele expuse rezultă, că e preponderant în so¬ 
luri, cari conţin nisip, dar au şi o anumită cantitate de umezeală şi sare. 
Cu cât terenul e mai nisipos, şi mai puţin sărat, cu atât se desvoltă mai 
bine. Lipseşte însă chiar şi în locurîje nisipoase, dacă acestea sunt umede 
numai primăvara sau la începutul verei. înfloreşte către finea lunei Iulie, 
sau la începutul lui August, dar pentru acea găsim exemplare înflorite 
chiar şi prin luna Octombrie. In împrejurări favorabile se nasc din seminţe 
exemplare, cari înfloresc, chiar în acelaş an. 
Asociarea , In România creşte pe marginea lacurilor dela Mamaia aso¬ 
ciată cu mai multe plante sărăturoase. în fosta Ungarie între. Dunăre şi 
Tisa pe marginea lacului Palics (3. Oct.) îl aflăm printre următoarele 
plante: Suaeda maritima, Crypsis aculeata , Aster pannonicus şi Atropis li - 
mo sa. Nu departe de Palics găsim lacul Ludas (10. Oct.) unde îl întâlnim 
în următoarea asociaţie : tianunculus paucistamineus var. terrestris , Juncus 
bufonius, Juncus compressus, Cyperus fuscus , C. vinescens , Heleochloa ex* 
plicatâ (Lk.) Hack. şi H, schoenoides (L.)Host. Bolboschoenus maritimus 
(L.) Palia. Creşte pe marginea trestişurilor în locuri mocirloase. E bătă¬ 
tor la ochi prin florile sale ruginii şi prin vegetaţia-i viguroasă. 
Condiţiuni telurice. îl găsim prin locurile nisipoase şi argiîoase ale 
ţării. E preponderent însă în locuri grase argiîoase, prin mocirle perma¬ 
nente, (cari nu se uscă în timpul verii) şi prin locuri inundate primăvara 
sau la începutul verei. Cu toate că nu e o halofilă perfectă, totuşi pre¬ 
feră uri sol mult-puţin sărat, cu condiţia să fie însă şi umed. Astfel de 
locuri sunt în România mlaştinile şi bălţile din regiunea maritimă, precum 
şi cele de pe Bărăgan. 
Asociarea. In România formează adeseori stufării, eschizând orice 
altă plantă din apropierea lui. 
Prin şanţuri îl întâlnim cu Heleoeharis palustris. Are mai multe forme. 
B, compactus (Koch), cu spice compacte; B. macrostachys ( Koch) spicule 
cfc 3 cm. lungi; B digynus (Godr) cu 2 stigmate; B. monostachys. In locuri 
sărate găsim cu deosebire B macrostachys. 
Scoenosplectus lacusiris (L.) Palia. Specie foarte comună prin bălţi, 
ape stagnante şi lin curgătoare. 11 găsim la Piscu (27 Iulie 1914) în amestec 
eu Alisma plantago , Butomus umbellatus , iar mai în afară Bolboschoenus 
maritimus. In fosta Ungarie încă îl găsim asociat cu Bolboschoenus tnari~ 
timus, între Dunăre şi Tisa la Verpelet (28 Mai). Aici avem următoarea 
repartizare (dela centru spre periferie): 1. Agrosfîs vulgaris, 2. Atropis li- 
viosa cu Aster pannonicus , puţin Podospermum laciniatum, Matricarla cha - 
tnonilla 3. Camphorosma ovata Hordeutn Qussonianum, 4. mai înafară Bromus 
hordaceus 
Heleoeharis patus'riş (L.) R Br. Creşte prin locuri mlăştinoase, bălţi. 
II găsim şi’n jurul lacurilor mult-puţin sărate, atât în Romama (cu de¬ 
osebire Dobrogea) cât şi în Ungaria. Când concentrarea sărurilor insa e 
Prea mare, rămâne pitic de tot: f. salina Schur. In centrul Ungariei ii în¬ 
tâlnim asociat cu Şalsola soda , sau cu Sfirpus lacţistris, între Dunăre şi i i 
