46 
Carex stenophylla Wahlb. E planta cea mai caracteristică locurilor 
nisipoase. în România nu s’a aflat până acum. In centrul Ungariei o în¬ 
tâlnim chiar şi prin locuri puţin, sărate. 
Aici creşte printre Camphorosma o vata şi Podospermum Jacquinianm. 1 
Carex divisa Huds. E foarte obişnuit în locurile sărate. Preponderează 
acolo unde solul e puţin inundat,, dar abundent în săruri uşor solubile, 
Are un culm destul de considerabil, pe timpul înfloririi e abia ca uh C j 
Schreberi bine făcut cu care îl putem confunda uşor către maturitate, însă 
după acea devine de 2—3 ori decât în tinereţe. Rizoma foarte groasă, se 
poate urmări până la individul cel din urmă din o anumită grupă. Creşte 
atât în sol tare, argilos (valea Motrului spre Broşteni, Măcin în Valea Să¬ 
rată), cât şi prin locuri nisipoase (Delta Dunării), şi acoperite cu loess. 
(Brăila', lacul Sărat). 
Asociarea. In fosta Ungarie, prin depresiunile fâneţelor sărate din 
regiunea Dunării (Dernye-Deronya, 8 Mai) îl găsim în tovărăşia următoare¬ 
lor plante anuale: Cerastium anomalam , Myjsurus minimus, Sperguhtk 
rabra, Plantago tenuiflora. La Bezdân (5 Mai) îl întâlnim asociat cu Alo - 
pecurus pratensis, Roripa Kermeri , Taraxacam paludosam şi Ranunculus 
pedatus. La Madaras (!8 Iunie 1910) cu Carex distans L 
Carex disians L. Seamănă întrucâtva cu C. nutans, care creşte prin 
locuri umede însă lipsite de sare. Ca plantă caracteristică prafurilor 
vine atât prin locuri umede sărate cu sol argilos (Bucureşti, Comana) cât . . 
şi prin sol puţin nisipos. Preponderează în locurile cosite. 
In Ungaria centrală provine prin păşunile mult-puţin sărate din re¬ 
giunea Dunării, asociat cu Alo pecurus pratensis , Taraxacum paludosam , 
Roripa Kermeri , iar mai târziu ceva cu Lychnis flos-cuculi, 11 întâlnim 
adeseori pe marginea acelor mocirle, în cari predomină Carex riparia sau 
Carex vulpina. Specia aceasta se poate confunda foarte uşor cu C. fain 
Godr. (C. Hornschuchiana Horn). De aceea Bernatsky, 1 ) care s’a ocu¬ 
pat cu valoarea specifică a ambelor specii, le caracterizează, după cum 
urmează: 
Carex fulva. Good: Plantă cu 
statură mai laxă, rizoma mai .slabă 
şi adeseori compusă din părţi 
mai lungi, aşa încât uneori se:'nasc 
mlădiţe prostate, stoloni. 
Spicele abia mai lungi, de 1 
cm şi apropiate. 
.. -| 
Glume evident alb marginate, 
obtuze. . 
Rostrul fructului în partea interna 
fără dinţi, nervurele de abia pronun- 
5 ~î~ i ţaţe. . 
Carex extensa Go od. Pe litoralul maritim Carex distans e iniocun 
cu un rogoz, care după esterior are multă asemănare cu acesta, d ar m 
toate părţile sale e mai svelt. Provine cu deosebire prin mlaştinile sărate 
umede, pe marginea formaţiunilor de Juncus maritimus. Ocupă teritorii 
estinse pe insulele din apropierea Portiţei şi la Casapchioi etc. 
0 Ueber die Halophitenvegetation des Sodabodens im ungarischen Tiefl, p- 136. 
An. M. N. Hungariee 1905. 
Carex distans L. Plantă îndesuită, 
rizoma foarte scurtă, foarte puternică. 
Spicele au o lungime de 2 cm., 
cele singuratice sunt foarte depăr¬ 
tate deolaltă (distanţa poate fi şi de 
10 cm.) 
Glume nemarginate, inferioarele 
spre vârf setoase sau aciculare. 
Rostrul fructului în partea internă 
fin dentat, verde, nervi bine pronun- 
