76 
Condiţiitnile telurice. E considerată de regulă ca o plantă ce creşte 
pe marginea mocirlelor, mlaştinilor şi a rovinelor. E drept că preferă lo¬ 
curile acestea (Plasa Snagov la pădurea Germăneşti-Barboşi), dar nu în¬ 
conjură nici pe cele mai puţin sărate, mai ales când ele sunt bogate în 
apă (Dobrogea la Tulcea şi Malcocij. Trece uneori şi prin locuri cultivate 
prin ochiurile arăturilor. E consult ca ochiurile sărate ale locurilor culti¬ 
vate (multe găsim la Fleaşca) să se semene cu mohor, dacâ au estensiunea 
mare şi sunt în primăvară umede. 
Asociarea. In fosta Ungaria pe marginea mocirlelor puţin sărate o 
găsim în societate de Ranunculus ophioglossifolius şi R. polyphyllus. In 
săraturile umede creşte în societatea plantelor: Poa annua, Cerastium ano- 
malum, Myosurus minimus . Nasturtium Kerneri. In ochiuri sărate îl găsim 
în societate de Ranunculus sardous, Plantago tenuiflora şi Cerastium ano- 
malum. Tot aici la Bezdan (Corn. Bâcs-Bodrog), am observat că în păşuni 
e foarte răspândit, pe când în fânaţe — piere şi e înlocuit cu graminee: 
între altele cu Alopecurus pratensis. Iii unele locuri mocirloase sărate din 
jurul comunei Bezdan găsim următoarea grupare interesantă: 1) Ranun¬ 
culus ophioglossifolius 2) R. lateriflorus 3) R. polyphyllus . 
Ranunculus ophioglossifolius Vili. E o specialitate a fostei Ungarie, 
pe care am descoperit-o în 15 Mai 1909 în mocirlele din pădurea comunei 
Bezdan. Specia predominantă era aici Carex riparia în societatea că¬ 
ruia Ranunculus ophioglossifolius, R. polyphyllus, iar mai înafară R. lateri¬ 
florus. După doi. ani, când am cercetat din nou această mlaştină, pentru 
a colecta planta R. ophioglossifolius pe seama herbariului normal (edat de 
Dorfler) m’a surprins faptul, că locul ei îl ocupaseră diferite graminee. 
Mi-a răuşit însă să o găsesc într’o altă mlaştină al cărei fond principal îl 
alcătuia tot C. riparia . Aici creştea în societatea lui Ranunculus lateriflorus, 
iar în jurul ei, mocirla avea următoarele plante: Glyceria fluitans, Myoso- 
tis palustris, Ranunculus repens, R. sardous, Nasturtium Kerneri, R. amplu - 
bia, pe marginea mocirlei Galium palustre, Poa trivialis, Veronica anagallis 
şi Beccăbunga, iar pe mal Ranunculus polyphyllus şi Myosurus minimus. 
Rezultă deci, că Ranunculus ophioglossifolius aparţine plantelor tipice de 
mocirlă, însă uneori, creşte chiar şi în mocirle muît-puţin sărate, după 
cum se conchide studiind plantele însoţitoare. Indată-ce însă mocirla 
devine mai uscată, încât condiţiunile de trai şi gramineele şi le află, planta 
aceasta dispare — cedând locul acelora. în vechiul regat pănă acum nu s a 
aflat, dar sperăm, că în urma acestei descrieri oecoîogice vom da peste 
dânsa şi la noi. 
Ranunculus polyphyllus W. et K. E martorul timpurilor vechi, când 
mocirlele din ţară erau mai estinse. Numai acolo a rămas însă ca repre¬ 
zentant unde a găsit apă din deajuns. Escepţional şi foarte cu greu se 
acomodează şi altor condiţiuni de trai, aşa d. e. sărăturilor, dar numai, 
atâta timp, cât solul are destulă umezeală. 
Urmăresc de ani de zile modul de trai al acestei plante. Cel mai 
acomodat mediu pentru studiarea ei îl oferă mocirlele alcătuite din stufuri 
(zsombek)* de Carex Hudsonii sau Carex stricta (fosta Ungarie: corn. Mo- 
nostorszeg^ în faţă cu gara, jud. Bâcs-Bodrog.) 
Primăvara de timpuriu când mocirlele sunt încă tăcute, vedem îno¬ 
tând la suprafaţa apei nişte plante cu frunze îndesuite radicale, cari numai 
escepţional îşi desfac florile mici galbine. E Ranunculus polyphyllus. Exâ- 
minându-1 cu atenţiune observăm că frunzele radicale sunt dispuse în mai 
*) In Delta Dunării poartă numirea de: popândici. 
