ornamentală), secţia plantelor medicinale, şcoala viţelor de vie şi a pomilor 
fructiferi, o stân.cărie alpină, un lac cu plante acvatice, un rosariu, o colecţie 
importantă de arbuşti ornamentali şi în sfârşit un arboretum şi coniferetum, pe 
lângă indispensabila grădină de rezervă, pepiniere şi câmp de experienţe. 
Unele dintre aceste secţiuni merită o menţiune specială şi o vizită 
detailată Pentru frumsefa şi bogăţia culturilor sau pentru tehnica desă 
vârşită grădinărească, ce trădează bunul simţ gospodăresc al francezului 
4 şi tradiţia horticulturală de veacuri a regiunii lioneze. 
In şcoala sistematică se cultivau înainte de răsboiu la 4250 specii, 
din care aproape jumătate s’a mai păstrai.aci. straturi înguste, împrej¬ 
muite cu cimişir (Buxus) tuns, se înşirue milităreşte plantele mici şi mari, 
anuale, bisanuale ca şi perene, ierboase şi lemnoase, acvatice şi terestre 
deopotrivă, având să sufere bineînţeles foarte mult sub tratamentul care 
tinde să le uniformizeze şi în pământul care pare a fi săcătuit cu desă¬ 
vârşire. Etichetele de fier şi zinc dau lămuriri asupra numelui ştiinţific 
şi popular al plantei, asupra provenienţei şi duratei vieţii plantei, indicând 
familia din care face parte. Lipseşte însă o privire şi orientare generală 
asupra unităţilor sistematice de ordin mai înalt, familie, ordin, clasă. 
Şcoala plantelor medicinale cuprinde tot ce se poate cultiva sub 
cerul iionez din plantele oficinale, obsolete şi de medicină populară (650 
specii\ fiind îngrijit etichetate, cu legenda lungă despre uzul fiecărei 
plante. Şi se pare că timpurile mai recente, când se întroduc iarăşi tot 
mai multe plante în medicină, dau dreptate acestei vaste grădini medici¬ 
nale, în care au aflat intrare pe lângă protejaţii «farmacopeei» şi alţi 
mulţi prieteni ai poporului. 
Clima blândă a Lyonului permite cultura sub cerul liber a atâtor 
arbuşti şi arbori (300 soiuri de conifere!) care nu suportă asperităţile 
Gerului nostru: Magnolii grandiose încărcate cu flori, Erythrina cristagalli, 
Sequoia gigantea , Jasminii binemirositoare, Olea europctea, Qitercus Ilex 
şi Suber etc. Sunt de altfel aproape 1200 arbuşti ornamentali. 
Colecţia impozantă de viţe de vie, ca şi de pomi fructiferi cultivaţi 
Pe cordon etc. servesc mai mult scopuri practice, ne prezintă totodată 
metoda clasică franceză a veacurilor trecute, devenită celebră prin grădi¬ 
nile dela Versailles. Un rosarium splendid cu 1200 varietăţi de roze şi o 
s ^cţie a florilor de ornament, a cărei cultură s’a reluat după răsboiu, în¬ 
făţişând toate noutăţile sezonului şi ale anului, răspunde necesităţilor 
Practice ale unui ţinut cu horticultura înfloritoare. 
Şi alpinetum-ul (jardin alpin), foarte bine îngrijit, pare a servi 
mai mult scopuri decorative, deşi etichetarea este botaniceşte corectă. Nu 
Qăsim însă o grupare pe regiuni geografice sau pe zone de altitudine a 
Plantelor alpine, şi lipseşte înainte de toate o «floră franceză», ce ar inte¬ 
resa p e un vizitator străin mai mult ca ubiquistele tuturor grădinilor botanice. 
Mândria grădinii botanice sunt florăriile gigantice, grupate într’un 
complex vast şi impunător, alcătuind un serviciu aparte al parcului de Ia 
Tete d’Or. Serele mari sunt 5 la număr, cu o suprafaţă de 3320 m 2 . Pa- 
