96 
(1745—1814), o glorie a Dauphine-ului. Arboretum ul grădinii, un parc 
restrâns, este alcătuit din copaci deşi, a căror coroană aşa este de sus, 
încât abia poţi recunoaşte frunzele, Alpinetul, care va fi fost frumos odi¬ 
nioară, încă este acum umbrit de înalţi copaci şi lăsat în complectă pă¬ 
răsire. Lacul mic este loc de scaldă pentru raţe, iar sera mică încă este 
destul de sărăcăcioasă. Gradina botanică propriu zisă, singură etiche¬ 
tată, este redusă la şcoala sistematică, ce nu s’a putut încă reculege după 
neglijarea din timpul răsboiului, deşi părea odinioară bogată în specii 
mediterane, frumos etichetate. 
Conform organizaţiei nefericite a acestei instituţii, directorul ei este 
ţinut să se ocupe mai mult de partea practică horticulturală a serviciului, 
având să decoreze parcurile, străzile şi clădirile publice ale oraşului, să 
se îngrijească de băncile grădinilor etc. Pe lângă un budget restrâns «gră¬ 
dina botanică» trage scurta acestei organizaţii nepotrivite. 
Grădina botanică alpină dela pasul „Col du Lautaret“ Facul¬ 
tatea de ştiinţe aşa de maşter tratată de oraş, a fondat, din iniţiativa 
profesorului M iran de, o grădină alpină în Alpiî vecini, la altitu¬ 
dinea de 2075 metri. Cale ferată locală, tramvai şi pe urmă autobus duce 
la «Lautaret»-ul vestit pentru flora-i bogată, pe lângă pitorescul Bourg 
d’Oisans şi apoi prin valea admirabilă a Romanche-i, Cultura seculară a 
şters zone întregi de vegetaţie în aceşti munţi înalţi, lăsând pretutindenea 
plaiuri alpine ori stânci pleşuve, printre care coboară limbi.de gîecere 
puternice la vale, 
în această lume senină a fost organizat profesorul Mirande prima 
sa grădină alpină în nemijlocita apropiere a ospiţului de lângă şosea. 
Decăzută în timpul răsboiului, grădina este mutată acum pe un alt teren 
mic, donat de o societate de transporturi, unde tot din colectă s ? a clădit 
un potrivit laborator cu dependenţele necesare. Plantele alpine indigene 
şi străine prosperează foarte bine în această climă prielnică pentru ele, 
pe stâncăriile mici presărate în iarba grasă a păşunei de munte, îngrijite 
de un singur grădinar, care şi el abia are aci 4 luni de zile de lucru. 
Pilda frumoasă a iniţiativei private dela grădina piscului Lautaret 
merită să fie imitată şi la noi, unde astfel de instituţii ar da roade 
bogate atât pentru ştiinţă, cât şi pentru cultura generală. 
încât priveşte încurajarea oficială, aceasta în schimb poate tot aşa 
de anevoie s’ar obţine şi la noi ca şi în Franţa. 
Marsilia. Complect părăsită în decursul marelui răsboiu, numai rămăşiţe 
se mai găsesc din vechea grădină botanică municipală, organizată în parcul 
Borely Acum se fac sforţări pentru amenajarea din nou a culturilor în 
liber şi pentru refacerea stocului de plante din sere,-cu foarte slab spri¬ 
jin din partea oraşului. După 6 ani de pauză se reia şi schimbul de se- 
m * n t e şi plante. Noroc, că sub cerul cald şi încântător al Provenşei se 
