Fam. Rubiacee. 
Galium retrorsum DC. E planta păşunilor şi fânaţelor uscate, care în 
împrejurări favorabile trece şi pe locuri mai mult sau mai puţin sărate, însă 
uscate. In Ungaria pe sărăturile din cursul Dunării l-am găsit în societate de 
Artemisia monogyna şi Ormthogalum tenuifolium. 
Galium parisiense L. Provine prin fânaţe şi păşuni uscate, de unde trece 
şi prin fânaţe puţin sărate. Tot asemenea se comportă şi Galium verum . 
Fam. Composite. 
Aster Linosyris (L.) Bernh. Planta aceasta ne oferă cel mai bun exem¬ 
plu de capacitatea de adaptare la sol a unor plante. O găsim în soluri caî- 
caroase C 0 3 Ca) la Eger (Ungaria; jud. Heves.), unde e foarte abundentă, în 
soluri argiloase (câmpia Ardealului) de unde trece şi pe soluri sărate (Na CI) în 
cari sau îşi menţine statura dreaptă (sărăturile de la Turda) sau devine prostată 
(Desmir, jud. Cojocna). In Ungaria centrală, în cursul Dunării lApatin, Bezdân) 
o întâlnim uneori şi pe soluri puţin sărate (Na 2 C0 3 ) cam uscate. In România 
vegetează cu predilecţie prin stepe aride, poeni, tufişuri şi locuri calcaroase 
(Greci, Măcin). 
Aster canus W. K. Genul Aster e elementul cel mai răspândit al locuri¬ 
lor sărate. Deşi nu e bogat în specii, e bine cunoscut, fiindcă unele specii 
provin in mase mari. Cea mai răspândită şi mai cunoscută specie, care joacă 
un rol deosebit în flora de toamnă e A. Pannonicus. Specia aceasta s’a aco¬ 
modat întru toate săraturilor umede, ceeace ne indică frunzele sale 
cărnoase, şi tulpina dotată cu ţesături corespunzătoare. Speciile Aster 
canus şi A. punctatus, se pot considera ca specii xerofile în raport cu acea¬ 
stă specie Ambele au o tulpină lemnoasă şi frunze mai solide şi se asea¬ 
mănă atât prin origina cât şi prin statura lor. De aceea vom studia numai 
spe:ia A. canus , observările ce le vom face fiind absolut valabile şi pentru 
cealaltă specie, care se găseşte în vechiul regat. Ambele provin prin locuri 
tufoase (Comana, Tecuci, Iaşi Cotnari, Constanţa), căci în localităţile acestea 
găsim şi săraturi. 
„ canus W. K, pe care l-am studiat în Ungaria, jud. Băcs-Bodrog, în 
pădurile din apropierea comunei Bezdân (pădurea Kozora) înfloreşte deja 
prin Mai, cu deosebire în păşunile şi fânaţele din cursul Dunării. Spre finea 
lunei Iunie când şi-a ajuns înălţimea normală — se coseşte. Spre finea lui 
August îl găsim însă din nou în floare. In stepele din cursul Dunării e foarte 
răspândit, se poate studia însă mai bine în pădurea Kozora dela Bezdn . In acea¬ 
stă interesantă pădure sunt o mulţime de păşuni şi fâneţe, cari au toate o 
î°rmă ovală şi cătrâ centru sunt înclinate (partea internă mijlocie mai joasa, 
iar partea externă care e spre marginea pădurii mai ridicată*). Depresiunile 
centrale, cari se formează în modul acesta sunt sau mocirloase sau uscate, 
dupăcum stagnează apa în ele timp mai îndelungat sau mai scurt. In cele din 
urmă, cari în parte sunt sărate, provine şi Aster canus W. K. Răspândirea 
acestei plante se face însă după anumite reguli, dând 2 zone bine d stincte: 
P na P e marginea pădurii pe o lăţime de 12 paşi, iar alta în părţile cele mai 
interne, în cari primăvara predomină (1 Mai): Alopecurus pratensis. Spaţiul 
dintre aceste două zone e uscat şi acoperit cu Artemisia monogyna şi numai 
ici-colo câte un fir de A. canus. Primăvara (1 Mai) la începutul desvoltării 
(când are numai tulpină şi frunze tomentoasej îl întâlnim în societatea urmă¬ 
toarelor plante: Anthoxanthum odoratum, Ranunculus pedatus , Myosotis 
