119 
Kew. <The Royal Botanic Gardens, Kew», «grădinile botanice re¬ 
gale din Kew» sunt la distanţă considerabilă de centrul Londrei, într’unul 
din orăşelele anexe ale uriaşei metropole, pe malul tulburei Tamize. După 
o lungă călătorie cu autobus («bus»), under-ground-rail-way (metro) ori 
vapor, soseşti la eldorado-ul botanic, având intrare numai la anumite 
ore şi pe lângă o taxă destul de considerabilă în acest mare aşezământ 
cultural naţional, ce cuprinde un arboret fără pereche, florării, şcoală bo¬ 
tanică sistematică, muzee, herbar şi laboratorii, de o bogăţie neîntrecută. 
Toate aceste comori au fost numai pe încetul îngrămădite la Kew, 
în cursul celor 4 veacuri de când datează grădina aceasta. Toate ghidu- 
rile, oficiale şi neoficiale, unele de execuţie într’adevăr artistică, dau lă¬ 
muriri sumare în această privinţă. 
în secolul al XVI-lea a existat aci prima grădină a lui William 
Turner, supranumit şi părinte al botanicei engleze. La 1688 se lăudau 
mult florăriile şi «myrtetum-ul» lordului Capei of Tewkesbury, care stă¬ 
pânea moşia Kew. In veacul al XViIHea familia regală purta un deosebit 
interes pentru grădinile din Kew, care abia aveau întinderea de 9 acre 
pe la 1750. Pe urmă cumpărându se terenele învecinate, grădinile regale 
s’au tot mărit, pe măsură ce s’au îmbogăţit cu plante de peste ţeri şi mări. 
Numai la 1841 au devenit aceste grădini reunite o instituţie ştiin¬ 
ţifică publică. 
Schiţarea aceasta de tot sumară a istoricului grădinilor dela Kew 
ne explică multe întocmiri şi aranjamente ce ne par curioase după vizi¬ 
tarea unor instituţii similare moderne din Berlin spre pildă ori din 
Munchei. 
Lipseşte un plan unitar în aranjamentul întregei grădini. Arboretul 
nu este amenajat tocmai sistematiceşte. Muzeul nu este concentrat într’o 
unică clădire, ci împrăştiat în mai multe case mai mici, care nu prea co¬ 
respund concepţiilor despre clădirile muzeale moderne. Florăriile sunt de 
asemenea împrăştiate în grădina imensă, la distanţe foarte considerabile, 
iar unele mai sunt şi de o construcţie arhaică. 
Clădiri curioase şi fără de nici un rost într’o grădină botanică găsim 
la Kew: ici o pagodă chinezească de 50 m. înaltă, colo un templu clasic 
al «Soarelui», un arc de zid ruinat, templul lui Aeolus etc Toate rămase 
din parcurile regale de odinioară şi păstrate cu adevărată sfinţenie de 
englejii atât de conservativi. 
Totuşi, aşa cum este această grădină istorică dela Kew, e una din 
cele mai de seamă instituţii botanice din lume, posedând cea mai bogată 
colecţie de plante vii şi şi cele mai desăvârşite şi îngrijite culturi de 
plante de seră. Arboretul este de asemenea cel mai impunător şi mai 
«venerabil» în urma vechimii sale. 
Grădina are mai multe intrări, dela care pornesc drumuri largi şi 
admirabil întreţinute printre copaci bătrâni, umbroşi. Dar publicul englez 
nu mult se ţine de aceste drumuri, ci umblă mai mult pe pajiştea tunsă 
