109 
5. E növedékkúp alatt, a hol a saroktaréj legszélesebb, a kimetszett 
láphoz tapadva sárgás és pirosas barna, homogén (a kagylók sarokpánt- 
anyagával egyező minőségű) állomány látszik, a mely levonni az alsó 
teknő saroktaréjára, részben (vagy egészen?) kitölti a fogmedrek mö¬ 
götti üreget, sőt esetleg még a saroktaréjnak külön csatornájába is bele¬ 
szolgál. Ez a barna állomány nem egyéb mint a fosszilizálódott sarok¬ 
pánt. S ezzel nemcsak a sarokpánt helyzete, minősége és tapadó helye, 
de maga a valóságos sarokpánt-állomány is félremagyarázhatatlanul ki 
van mutatva. 
Így tekintve a dolgot, azoknak az ú. n. fogmeder mögötti üregek¬ 
nek a rendeltetését is világosan megértjük (B a y 1 e-nél cavités postéro- 
dentaires): nem egyebek azok, mint a sarokpánt medrei, (a mi esetünk¬ 
ben az üreg nincs ketté választva, s igy csak egy pántmederről beszél¬ 
hetünk) ; a felső saroktaréj hátnlsó zuga pedig a sarokpánt felső tapadó 
helye s a fölötte levő növedékkúp valószínűleg a növekedésnek egymás¬ 
utáni nyomait .tünteti elő. 
Ennek a pontnak a támogatására legyen szabad még nehány meg¬ 
jegyzést felsorolnom. A Rndisták csoportját eddigelé többnyire úgy 
jellemezték (a miósa a kagylók osztályában tárgyaltainak) mint oly 
kivételes alakokat, a melyeknek sarokp int jók nincs. Egyedül Deshayes 
és Woodwa rd állították a (saroktaréj létezését, de nem a tényleges 
anyag, hanem csak benyomatok alapján. Más tudósok Deshayes és 
Woodwa rd véleményét, a mely (maga a tényleges sarokpánt nem lévén 
ismeretes) csak föltevésen alapult, nem voltak hajlandók elfogadni s 
azokat a kérdésben levő üregeket egyszerűen üres medreknek vagy a 
lágyrészek számára szolgáló mélyedéseknek tekintették. 
Ezek után még az a kérdés merülhet fel, vájjon az a megfigyelt 
barna állomány csakugyan a sarokpántnak fosszilizálódott állománya-e, 
vagy talán valami más anyag, a mely csalódásra adhat alkalmat és 
hogy a sarokpánt egyátalában megmaradhat e fosszil állapotban s alkal¬ 
matos-e a fosszilizáczióra ? 
Hogy a sarokpánt fosszil állapotban csakugyan megmaradhat, arra 
maga a cserevizi fauna is szolgáltat példát: egy nagy Grastella belső 
sarokpántja (a szorosan egymásra csukódott teknők búbja alatt), fosszi- 
lizálódva, teljesen megmaradt, elannyira, hogy a pántmedreket egészen 
kitölti. Hasonló esetek egyebütt és pedig régibb lerakódásokban is for¬ 
dulnak elő, s nem csak belső hanem külső sarokpánios alakokon is. A mi 
Sphaerulitjeinken csak a tökéletesen becsukódott példányokon lehet a sarok¬ 
pánt állományát világosan fölismerni. A megmaradás tehát csupán a 
conserváló anyag minőségétől, úgyszólván a viszonyok kedvező voltától 
