182 
Külső habitusa és egyéb sajátságai, melyekről még a következő 
sorokban fogunk megemlékezni, nem engedik benne a harasztot oly 
könnyen fölismerni, hanem igen is inkább egy a Cycadeákhoz tartozó 
fajt. Töredékünk mutatja, hogy lombja terjedelmes méreteket ért el és 
ép állapotban a legtekintélyesebb harasztok egyikét képezhette. Mi be¬ 
lőle a lombjának csak egy részét látjuk, mely mulatja, hogy az kétsze¬ 
resen szárnyalt volt. A főrhaehis meglehetősen erős; nem sokkal gyön¬ 
gébbek azonban a szárnyak rháchisai sem, melyek a főrhachisból kö¬ 
rülbelül 45°-nyi szög alatt indulnak ki. De Saporta 5 ) említi ugyan 
hogy a lomb bőrnem.ü volt, de ezt a mi példányunk nem mulatja határo¬ 
zott minőségben. A karélyok alakra nézve hosszúkás kerekdedek; egy 
kissé sarló módjára fölfelé görbülök; szélük ép, tompák vagy kissé 
hegyezettek és aljuk egy kis részét kivéve egymástól tökéletesen elkü¬ 
lönít vek és de Saporla szerint csak a legfelsőbb karélyok látszanak 
mintegy egymással egybeolvadni, akkor legfelsőbb részükben ugyanis 
emlékeztetnének az Odontopteris Brardii szárnyainak hegyére. 
Legjobb állapotban mutatja azonban a mi példányunk az ereze¬ 
tet. Nincs karély, a melyen ezt, szorgosan keresgélvén, nem találhatnék 
föl, láthatni ugyanis, a mint a szárny rhachisából 5—7, ritkábban 10 
gyönge, de egyforma vastagságú ér hosszirányban fut végig a karély 
vége felé, hol gyöngén meghajolnak. Leginkább a középső erek már 
alsó részükben szoktak villaalakulag elágazni; mások csak középső ré¬ 
szükben : a másodrendű ágak azonban felül még harmadrendüeket is 
szoktak kibocsátani: az egész karélyban tehát a harasztok karéiyait 
jellemző középérnek nyoma sincs és ezen körülmény, valamint a karé¬ 
lyok alakja, a lomb bőrnemü állománya, végre azon körülmény is, 
hogy a legtöbb eddig napfényre került példányokon az erezetet vagy épen- 
séggel nem, vagy csak rosszul vehették ki, mindez elég indok volt arra, 
hogy e növényt soká nem is a harasztok, hanem a cvcadeák közé tar¬ 
tozónak tekintették. 
Saporla 2 ) a hettanges-i példányokról azt említi, hogy a karély 
középső ere az, mely tehát, az igazi középernek megfelelne, sokkal 
erősebb volna, különösen töve felé, mint az őt kisérő erek ; tovább is 
terjed és többszörösen is ágazik el és igy az igazi középér sajátlagos 
voltát tüntetné föl. A magyarhoni példány azonban nem erősíti meg 
mindenben Saporla ezen állítását. Először nem sikerült nekünk a karé¬ 
lyok egyikében sem az erek vastagságára nézve különbséget találni: 
7 meg (í erű karélyokban azonban a harmadik, illetőleg a negyedik az, 
mely 3- 4 ágra oszlik. 
■) Saporta G., Paleolit. Franc. Plantes jurass. etc. tome I. p. 356 
2 ) Saporta G., 1. c. p. 357. 
