195 
a vápa részén közvetetten a behajló búb tövétől két plicatulaszerü, lefelé 
szél tarló záró-fog indul ki, azon a vonalon haladva, a mely a teknő- 
tesi és a ftilecskék határának épen megfelel. Ez a két fog néha 
a záros peremből ered, néha pedig azon alól, de sohasem egy tőből, 
hanem közből mindig keskeny köz marad, a mely alább kissé kitágul, s 
három szöglel ü medret szolgáltat, a belső sarokpántnak, mely mindig a 
két fog között, helyezkedik el. — A felső lek nő ben, ugyanazon 
a vonalon, mely a teknő test és a ftilecskék határát képezi, egy-egy fog- 
szerű kiemelkedés foglal helyet, a mely abba a kicsiny mederbe fekszik 
bele. a mely az alsó teknő záró fogai s a záros pereme között képződik. 
Az alsó teknő záró fogainak a külső oldalán ugyanolyan finom 
rovátkák láthatók, mint a záros peremen; s ennek ínegfelelőleg a felső 
teknő fogszerit kiemelkedései is (alkalmasint 1 ), rovátkosak. 
A záró izom benyomnia csaknem egészen középponti helyzetű. 
Byssus karély előfordulását soha sem vettem észre. 
Egybevetések. A Neitheákat a jobb leknőnek fölfelé hirtelen 
megkeskenyedő és gryphaeaszerüleg behajló búbja, a záró fogak, a zá¬ 
ros peremnek és a záró fogaknak rovátkos volta igen határozottan meg¬ 
különböztetik a Vola , Klein = Janira, Schumacher génustól. A 
typusos Volák és egyáltalában a Fedemk záros pereme sohasem rovát¬ 
kos, kivéve azokat a sajátságos fogazata alakokat, a melyekre Quen- 
stedt már régebben, a ,.Petre factenkunde‘ 1 első kiadásában felhivta 
a figyelmet 2 ), később pedig a Jurá-ban 3 ) a Cardinata csoport nevet 
ajánlotta. 4 ) Ezeknek a záros peremén ugyanolyan finom rovátkák van¬ 
nak, mint a Neitheákén, de a bal teknőjének záros peremét mély ba¬ 
rázda hasítja (Fed. cardiuatus, Quensl..), ami a Neit.heáknál nem fordul 
elő. Bizonyos rokonsági viszonyt a Neitheák és a Cardinalák között 
nem lehet elvitatni, bár az utóbbiaknak mind a két teknőjük erősen dom¬ 
bom s Quenstedt két fajánál a balteknő búbja alatt mely, a spondylu- 
sokéhoz hasonló kicsiny area is fordul elő. 
A typusos Volák fogléczei (mindenik oldalon 2—3—4 vagy 5) 
') Teljes biztossággal a kopás miatt nem tudtam megállapítani, de az analó¬ 
gia alapján igen valószínű. 
*) Handb. dér Petrefactenkunde, 2-ik kiadás, Pecten globosus, Quenst., pag. 605. 
Tab. 51. Fig. 45—46. 
3 ) Dér Jura. 1858. L. Pecten cardinatas és Pecten gobosus, Quenst., pag. 627. 
és 755. Tab. 78. Fig. 1.; Tab. 92. Fig. 20. 
4 ) Ennek a csoportnak egyik képviselőjét legközelebb //. A. Boeder irta le 
Pecten (Spondglopecten) cfr. erínaceus, Buvignier, néven (Beitr. zűr Kenntniss des 
terrain á chailles und seiner Bivalven. Strassburg, 1882. Pag. 52. Tab. II. Fig. 4.) 
A Spondglopecten subgenust azonban nem jellemezte sem különösen, se elég kielé¬ 
gi tőleg. 
