IRODALOM, 
31 
nit concretiók, alsóját palás agyag fekvetegeb jellemzik. Ezen csoport egv uralko- 
dóan kékes szürke tályagot föd, melyben fénylő fekete tömött lignitfészkek és meg- 
szenesedett fák gyakoriak. Más szerves maradványok hiányában nem volt biztosan 
eldönthető, vájjon csak a szarmata vagy pedig a pontusi emelet is van-e jelen e 
helyütt. A diluvialis kavics és porondos agyag a Küküllő völgyében két terasz 
alakjában lép fel. Nevezetes, hogy a kavicslerakodásokban hiányzik a Hargitta 
andesitje, melyet a déli határhegység kőzetei helyettesítenek, mi arra engedne 
következtetni, hogy a Nagy-Küküllő folyó csak a diluvális kor végén terelődött e 
vidékre és hogy e kor tartama alatt a Fogarasi hegységben eredő folyók hordották 
ide detritusukat. 
A Kolozsvár környéki Bácstoroki teraszagyagából és kavicsából sikerült az er¬ 
délyi Muzeum részére egy kis Elephas primigenius fogait és egyéb csonttöredékeit 
megszerezni, az odavaló márgarétegek pedig egy halnak lenyomatát szolgáltatták. 
A kolozsvári gázgyárban épített ríj resorvoir gödrének kiásása alkalmával a Mező¬ 
ségi rétegek tályagában egy Proboscidea- nak egy nagy csontja találtatott. A kolozs- 
monostori bánya durva meszéből egy krokodil fajnak a felső állkapcsa a koponya 
néhány belső részével került ki. A kőszáli zerge (Antilopé rupicapra L.) szarvak¬ 
kal ellátott homlokcsontját a hideg-szamosi völgy egy új csontbarlangjából szerezte 
meg a szerző. Feanzenau Ágoston. 
(5.) Lörenthey Imre: A nagy-mányoki (Tolna m.) pontusi emelet és 
faunája. (A magyar kir. Földtani Intézet Évkönyve. Budapest. 1890. 
IX. kötet 33. 1. [I. táblával.]) 
A czímben jelzett pontusi emeleten kívül a Nagy-Mányok területén előfor¬ 
duló kagylómeszet, a hasonkorú széntelepeket és a löszt is ismerteti szerző. Ezen 
képződmények közül a kagylómész, mint legrégibb a nagy mányoki kálvária - 
hegyet képezi és ettől főként déli irányba terjed. A mész általában sötétszürke, és 
oly erős, hogy nemcsak mészégetésre használják fel, hanem hogy építő kő számba 
is megy. Nagy-Mánvoknál is megkülönböztethető a Mecsekhegység több pontján 
felismert három szintje a kagylómésznek, a nélkül azonban, hogy azok határait 
megvonni lehetne. Az alsó rész rétegzett feketés vagy világosabb szürke, t-öbbé- 
kevésbbé csomós mész, mely csak rósz megtartású Ophiura sp.-t tartalmaz. Ezen 
alsó szint a Kalvária-hegy északi részén van kifejlődve. A középső rész rétegzett 
mészkő tenyérnyi széles calciterekkel, helvenkint márgás. A benne talált kövületek 
a következők: 
Coenothyris (Terebratula) vulgáris Schloth., Hoernesia (Gervillia) socialis 
Schloth., Pecten disciformis Schübl. 
A felső szint világos szürke vagy néha sárgásbarna dolomit. Kövületek nin¬ 
csenek benne. Ez képezi a kőszéntelepek feküjét. A kagylómésznek vörös változata, 
mely Pécs környékéről ismert, a nagy-mányoki Szarvas-árok északi részén nagy 
tuskókban van meg, de a kőzetnek eredeti fekhelyét nem sikerült megtalálni. 
A széntartalmú Lias, a Gryphaea obliqua és az Ammonites raricostatus 
rétegek közel 130 m vastagok, ezekben kilencz, összesen 6,84 m vastag szén¬ 
telep van. 
A pontusi emelet képződményei a kagylómész meredeken álló réteg fejére 
(31) 
