A SZENTGÁLI CSEPPKŐBAKLANG. 
105 
A barlang iránya éjszak-déli, s csak utolsó harmadában hajlik kevéssé 
nyugatnak, és nagy köralakú üregben találja végét. 
A barlang hossza kb. 50 m, szélessége első harmadában kb. 4 m, mely fokoza¬ 
tosan 10 m-ig növekedik. 
A barlang boltozata annyiban érdekes, hogy egyes mészkőpadok a bar¬ 
langba kuliszaszerűleg benyúlnak, a minek oka abban keresendő, hogy a mészkő 
vastag padjai némelyike leesvén, a többi megmaradván, nyulványszerűleg kiáll. 
A barlang feneke, annak belseje felé menve, fokozatosan lejtős, míg az 
utolsó harmadban hirtelen 2,5 m-rel sülyed. Ez részben oka annak, hogy a 
barlang magassága, befelé menve, fokozatosan növekedik : t. i. a bejárathoz közel 
2,5 m, a barlang második harmadában 5,6 m, s a végüregben becslés szerint 
12 m-t tesz. 
A barlang fenekét a bejáratnál kőtörmelék borítja, melyen átmászván, kb. 
10 m-nyi távolságban a barlang nyílásától agyagos talaj kezdődik, mely szakadat¬ 
lanul kb. 20 m-nyi hosszúságban elterjed, helyenként közbe és oldalvást kőtörme¬ 
léktől borítva. Az utolsó végüreg kőtörmelékkel meg van telve, és csak közepén 
látható kevés agyagos talaj. 
Nagyobb mellékürege a barlangnak úgy szólván nincsen ; az az egynéhány 
a mi létezik, mind jelentéktelen; itt-ott hasadékban végződvén. 
A mészkőfalon a víz általi kimosásnak sok jelét találni. 
Mi a cseppkőképződést illeti, az általában csekélynek mondható és a vég¬ 
üregre nem is terjed ki. Még most is megy véghez, a mint ez több helyen észre¬ 
vehető. Sok helyen szinterrel van bevonva a mészkő; míg másutt cseppkövek 
mutatkoznak, melyek azonban nehány centiméter hosszát túl nem haladják. Csak 
kivételesen vannak, vagy jobban mondva voltak — mert többnyire kihor¬ 
dották — nagyobb 60 cm-ig terjedő cseppkődarabok is, de ezek ritkák. Úgy¬ 
szintén észrevenni több nagyobb stalagmitnek alját, mely azonban le van törve. 
Érdekes, hogy a talajban is nagyobb mélységben cseppkődarabok vannak betemetve, 
jeléül annak, hogy már hosszú időkön át folytatódik a cseppkőképződés. 
A geológust leginkább érdeklő és legfontosabb kérdés a barlang átkutatásá¬ 
nál az volt, hogy vájjon nem rejlenek-e a barlang belsejében ősemlős maradványok. 
Ezen ősemlősók s köztük leginkább az Ursus spelaeus tudvalevőleg Magyar- 
ország összes hegyesvidékeit lakta, legsűrűbben a Magas-Tátra vidékén és a Bilrar- 
hegységben tartózkodott. 
A Bakonyból eddigelé nagyobb barlangokat nem ismertek, s így ősemlő- 
sök lakta barlangokat sem; azért felette érdekes feladat volt, átkutatni e tekin¬ 
tetben az újonnan felfedezett barlangot. 
A barlang belsejében kőtörmeléken és cseppkő-képződményen kívül mást 
nem lehetett észrevenni. Semmi nyoma sem látszott annak, hogy valamikor ezen 
barlang lakott lett volna. Hogy nem rejlenek-e azonban a barlang fenekében 
esetleg ősemlősök csontjai, e végből három helyen ásattam a barlang agyagos 
talajában, átmetszvén szélességében a barlang fenekét. 
Az első ásatási hely 12 m-nyi távolságban volt a barlang bejáratától, 
a második 30 m-nyire, és a harmadik a végür közepén volt. Ezen utolsó helyen az 
agyagos talaj csak vékony réteget képezett; csakhamar a helytálló mészkősziklára 
akadtam. A második és első megjelölt helyen nagyobb mélységre kellett behatolni. 
( 79 ) 
