A FEKETE TENGEK MÉLYSÉGE. 
103- 
hoz (50 öl) a kékes iszap szintén Modiola phaseolina-\a\, ophiuridák- és másokkal 
van telve. 
Az expeditió ez után a Fekete tenger közepétől a kaukázusi parthoz ment 
s előbb Gagr, utóbb Bátum felé tartott. Ezen egész utón a fenékpróbamerités 
nem volt lehetséges ; a mélység meghaladta az 1100 ölet s a felhozott anyag a kékes 
szürke iszap volt. Bátumhoz közeledve, a mélység kisebbedett94-7-től egész 200 ölig. 
A 200 ölnél a szürke iszap, fekete felülettel, találtatott. Bátumtól Szinope felé- 
a fenékről két esetben próbáltak iszapot meríteni. Első esetben 1050 öl (VII) mély¬ 
ségre hatoltak, de semmit sem hoztak föl; a második esetben (VIII) Szinopétől 
K-re 387 öl mélységből háromféle iszap került a fölszinre, és pedig egy galamb- 
szürke, egy zöldes szinű s a harmadik tapadós iszap, mely fehéres és zöldes 
rétegzésű volt. Mosás után sok vastartalmú concretiót Dreissena rostriformis- 1 és 
Micromelaniá- 1 találtak benne. 
Ily módon már harmadízben konstatáltatott, hogy a középmélységből 
(200—400 ölig) a fenékmerítő egy élő lényt sem hozott föl; ezen mélységből pedig 
közelítőleg ugyanazon kagylókat találták (dreissena és micromelania), amelyek nem 
tengeriek, hanem inkább folyóbeliek, a limánokból származó vagy még inkább 
kaspi fajok. Valamint a kagylók külseje, úgy a víz sótartalma ezen mélységben 
(200—400 öl) nem engedi, hogy ezek ezen magasságban éljenek. A föltevés, hogy 
ezen kagylók a Fekete tengerbe szakadó folyók által vitettek volna ide, nagyon 
sántikál. Mindenekelőtt nehéz fölfogni azt, hogy mi módon hozattak volna ezen 
édesvizi kagylók folyók vagy hullámok által olyan pontokra, mint pl. Meganom. 
Krím hegyi patakjaiban dreissena nem él, Kubán mocsarai pedig igen messze esnek 
Meganomtól. 
A Dreissena rostriformis, melylyel itt találkozunk, sem a Kubánban, sem 
más a Fekete tengerbe ömlő folyók torkolataiban nem él, az egy Búg folyó torko¬ 
latát kivéve; Kis-Ázsia folyóiban -— eddigi tudomás szerint — egyáltalán nem 
található. 
Ha állana azon föltevés, hogy ezen édesvizi fajok a folyók és a tenger habjai 
által vitettek volna ezen nagy mélységbe, az a kérdés merül fel. miért nem vitetnek 
ugyanazon mélységbe a tengerparti alakok is? Ily módon csak az az egy föltevés 
állhat elő : hogy ezen kagylók az előtt a Fekete tenger fenekén éltek, s a tengerben 
beállott időközi változásoknak és a múlt idők emlékeit mutatják. Andrusow nem 
egy ízben kimutatta azt, hogy a Fekete tenger, mely a miocenban a hatalmas 
szarmata tenger részét képezte, a pliocen-korszakban zárt medenczévé változott, 
s miként a Kaspi tenger elegyes vizzel telt meg. A szerző fölteszi, hogy ezen ten¬ 
gerben a pontusi fauna maradványai megerősödtek míg végre a harmadkor utáni 
periódusban, a Földközi tenger vizei behatoltak a pontusi területre, hol ennek 
következtében a féligsósvizi lakók részint megsemmisültek, részint a folyók torko¬ 
lataiba hajtattak. 
Ezen föltevést megerősítette azon körülmény, hogy a Fekete tenger fenekén 
a dreissena, cardium (adacna) és micromelania héjai találtattak. Ezek megjelenése 
az oly különböző s egymástól távol eső pontokon, mint a Bosporus mellett, Mega¬ 
nom foknál, Szinope és Bátum közt, a physikai föltételek azon egyöntetűségére 
mutat, mely a Fekete tengernek a Földközi tengerrel történt egyesülésének 
elején meg volt; az egyöntetűség mellett még az élet gazdagsága is szól, mely 
( 83 ) 
