110 
A FEKETE TENGEK MÉLYSÉGE. 
az 500 és még több ölnyi mélységben tényleg létezett. Az egyesülés akkor történt, 
mikor a Közép tengernek nehéz és sós vizei a Bosporas fenekén törekedtek a mély 
pontusi medenczébe, a pontúéi édes vizek pedig a Bosporus felső felületén a már¬ 
vány tengerbe iramodtak. Szóval a vizeknek az a folyása és váltakozása állott be, a 
mely jelenleg is meg van a Fekete és Földközi tenger között. Ezen változás ered¬ 
ménye az volt, hogy a Fekete tenger eredeti lakói kihaltak, és lielyettök a 
Földközi tenger új jövevényei telepedtek meg. Az új lakók bevándorlása, csak a 
Bosporuson át történhetett, s miután ennek a mélysége nem nagy, csak a littoralis 
alakok költözhettek át. 
Hogy a Fekete tenger mélyebb részei oly nehezen népesedtek meg, annak 
két akadálya volt. Az első a közvetlen megtelepedés nehézségein alapszik, a másik 
a sós víz gyors behatolásán, mely aztán különböző physikai feltételeket hozott 
létre. A sós víznek gyors behatolása okvetlen maga után hozta az édesvízi alakok 
kihalását, s a kihalt tömeg rothadása hosszú időre megakasztotta a települést a 
Fekete tengerben. És csak akkor, midőn a víz erősebb mozgásnak indult, kezdtek 
a Fekete tenger egyes ismert részei az életre nézve megközelíthetőkké, a lete¬ 
lepedésre alkalmasokká válni. Ezen részek a Fekete tenger felső felületén voltak. 
A Bosporus jelentéktelen szélessége és mélysége akadály volt a múltban és most 
is az, arra nézve, hogy a Fekete tenger mélységében erősebb változás jöhessen 
létre. A rothadás terményei, s különösen az állati életre veszedelmes gázok, szén¬ 
sav, kénhydrogen a múltban épen úgy, mint most is nehezen távozhatnak el, 
s ezek képezték és képezik jelenleg azon legyőzhetlen akadályt, hogy a mélységben 
állatok letelepedhessenek. A 200 ölnél nagyobb mélységből a bathometer segít¬ 
ségével merített víznek már erős H 2 S szaga volt. 
Ebből a következő jelenségek tapasztalhatók. A Fekete tenger mélységeiben 
élet nincs, benne az édesvízi üres kagylóalakok találhatók és a víz egészen romlott. 
Sokan mondhatnák azt, hogy a Fekete és Földközi tenger egyesülésének ideje már 
régen múlt s a rothadási folyamat már régen befejeződhetett. Az ilyen állításokat 
a következőkkel lehet megczáfolni. Geológiai kifejezéssel élve, állítható, hogy az 
egyesülés nem olyan régen történt, mert az iszaprétegek, melyek a kagylókat födik, 
nagyon jelentéktelenek, különben azok a fenékmeritő által nem hozattak volna a 
felszínre. Továbbá, a rothadási processus nagyon lassan megy végbe, s ha a kagylók 
közvetlen rothadása a H 2 S kiválasztással már régen is nyert volna befejezést, de 
belőlök még sok organikus test maradt még hátra, melyeknek, valamint a tenger 
vizében levő kénsavas sóknak kölcsönös egymásra való hatásából, mindig kelet¬ 
kezhetik H 2 S. A tenger vizének felső rétegei, valamint a tengermelléki hegyek 
csak úgy hemzsegnek az élettől. A pelagikus alakok elhalván, részint fölemésztet- 
nek más élő lények által, részint — és nagyobbára -— a tenger fenekére hullanak. 
Az oczeánokban a tenger fenekére hullott állatok táplálékul szolgálnak más 
organismusoknak, a Fekete tengerben azonban az élet teljesen szünetel, s az 
oda hullott állatok rothadásnak indulván, új forrását képezik a H 2 S képző¬ 
désének. 
Julius 2-án még egy kísérletet tettek nagyobb mélységre (IX) 1099 ölre, 
ahonnan azonban a kékes és teljesen életnélküli iszap került ki. 
Az expeditió Szebasztopoltól Várna felé vette útját s ott 817 öl mélységből 
az ismert kékes iszapot hozta föl coscinodiscus vagy valamely más diatomacea 
(84) 
