IRODALOM. 
121 
A magyar koronához tartozó oi szágokban az út Zágrábon át, a hol szerző 
az ogrugliaki helyiséget megtekintette, a legfelső paludina rétegek, a Vivipara 
Zelehori szint lelethelyéhez Kovacevac-ra vezetett. Csernik-re egy dugába dőlt 
kirándulás után, következett az Oriovac környéki nevezetes Malino szakadék meg¬ 
tekintése, a hol a felső paludina rétegek, a vivipara szinttől egészen a síma felületű 
vivipara szintjéig fel vannak tárva. 
A középső paludina rétegekből szerző Sibinj környékén gyűjtött, még pedig 
a Duboki patok melletti erdőből, azután a Babina-Glava és az Odvoracvölgyben. 
Az anyagban emlősök fogai is találtattak. 
A Podvinje melletti Csaplaárokban molluskákon kivül sikerült egy növény¬ 
lenyomatokban meglehetős gazdag, ez ideig még nem ismert réteget meg¬ 
állapíthatni. Ez azon flóra lesz, a mely a szlavonországi lignitek képződéséhez 
hozzájárult. 
Megmagyarázhatilan marad a paludina rétegekben tömegesen előforduló 
neritina héjak mész operculumainak teljes hiánya. A tylopoma fedők gyakorisága 
a megfelelő héjak ritkasága mellett, szerző szerint Boettger megfigyelése alapján 
abban lelné magyarázatát, hogy a vizimadarak az édesvízi csigákat lenyelték, mint 
az mai nap is szokásuk, mire a héjak a bélben azután felapróztattak és feloldattak 
és csak a nehezen oldható vastag fedők kerültek ki az ürülékekkel sértetlenül. 
A paludina rétegekből a következő új alakok vannak ismertetve : 
Lithoglyplius laticallosus Kink. Kovacevacról, 
« enconus Kink. a Malino szakadék legalsó rétegeiből, 
« pannonicus Kink. a Csaplaárokból és egy 
Neritina n. sp. a Malino szakadékából. 
Az út továbbá a magyar Alföldön és a Maros völgyén át Nagy-Szeben és 
környékére vezetett, a hol Kis-Disznód mellett egy durva szemű, a második medi¬ 
terrán emelethez tartozó homokkőből bryozoák, crinoideák, kis marin gasteropodák, 
pteropodák, chitonideák , foraminiferák, brachyopodák, echinusok, halmarad¬ 
ványok és nulliporák gyűjtöttek. Az úton a Vörös-torony szoroshoz a Cibinen 
át vezető híd táján a durvaszemű conglomerátok vétettek szemügyre. 
Egy kirándulás Erdély délkeleti részébe megismertette szerzőt az árapataki, 
mogyorósi és vargyasi lerakódásokkal. Az első helyiség brakkvizi rétegei, a gyakori 
hydrobiák mellett egy vastagteknőjtí pisidium- ot és egy kitünően megtartott 
ophiurát szolgáltattak. Az utolsó pedig a Limnaeus bullatus-szal rokon, ez ideig 
nem ismert alakot. Fkanzenau Ágoston. 
(18.) Koch Antal: A hidegszamosi csontbarlang ismertetése. (Értesítő az 
erdélyi Muzeum-egylet orvos-természettudományi szakosztályából. II. Ter¬ 
mészettud. szak. Kolozsvár 1891. XIII. 1 1.) 
Az uj barlang DDNy-i irányban 6 km távolra Gyalu-tól, a Hideg-Szamos- 
völgy bal oldalán, egy aranybánya közelében a Csetatye-liegy meredek sziklás lejtő¬ 
jén fekszik, körülbelül lOOm-re a völgy talpától és 540 m-re a tenger szintje fölött. 
Kincskeresők fedezték fel és tisztították ki, mely alkalommal az azt kitöltő sárga 
törmelékes agyagmárgájából meglehetős mennyiségben csontok kerültek napfényre. 
A barlang környezete az archsei csoporthoz tartozó palákból áll, igy legalul 
a Csetatye- hegy lábánál egy szürkés zöldes chloritos pala van, melyet egy sárgás 
(95) 
