TÁRSULATI ÜGYEK. 
133 
2. Dr. Schafarzik Ferencz jelentését terjeszti elő salgó-tarjáni kikülde¬ 
téséről.* A Károly-akna, a melyből a földtani intézet gyűjteménye részére bekül¬ 
dött, elkokszosodott barna szén kikerült, nem egy önálló, külön terület, hanem 
a József-tárnának mintegy folytatása. Előadó csak egy bazalt telért láthatott, 
ennek vastagsága mintegy 60 cm, a kőzet a szélek felé halványabb színű és lika- 
csos volt; csupán a tiszta, jó minőségű szén kokszosodott el, a szomszédos 
agyagon a bazalt eruptio semmi változást nem idézett elő. A keresztültört rétegek 
eredeti helyzetükben csaknem vízszintesen fekszenek. Az előadó néhány gyűjtött 
bazalt- és barnaszénpéldányon kívül még a bányaterület üzemtérképét és az áttört 
rétegek profilját is bemutatta ; a szóban forgó bazalttelér ugyancsak a régiebbek 
csapásával bir, t. i. EEK irányú és ezeknek mintegy megszakított folytatását 
képezi. A kitörés idejére nézve semmi biztos nem állapítható meg, csupán az, 
hogy a szén lerakodása után egy ÉÉK irányú hasadék mentén történt. 
3. Dr. Nuricsán József: «A tordai sósforrások chemiai elemzését » mutatta 
be. A sósforrások a régi római sóbányák helyén vannak, vizüket jelenleg fürdőkiil 
használják. A «Római forrás» 379 m, az «Akna forrás# pedig 358 m magasban 
fekszik a tenger szintje felett, az előbbi a város, az utóbbi pedig a kincstár tulaj¬ 
dona. Mind a két forrás vize kristálytiszta, és chemiai alkotásánál fogva az első 
rangú sós vizek közé számítható. A «Római forrás# vize 1000 súlyrészben 
47,076 s.r.szilárd anyagot tartalmaz, f. s. = 1,0318 15°C.-nál; az «Akna forrás# 
vizének 1000 súly részében 134,853 s. r. szilárd anyag van oldva, f. s. = 1,0956 
15°C.-nál. A szilárd anyagok túlnyomó része konyhasó, mindkét esetben a Na és 
Cl aequivalens, körülbelül ugyanaz ; a víz hőfoka 23,5°C. a levegőn pedig 21° C. 
4. Dr. Staub Móricz a « magyarországi mésztufalerakodások flórájáról » 
czímű előadásában megismerteti mindenekelőtt a Gánócz nevű fürdőhely (Szepes- 
megye) nevezetes mésztufalerakodásaiban előforduló növénymaradványokat, 
melyek innét elég nagy számmal kerültek ki. Ezután áttekintést ad arról, a mit 
mai napig egyáltalában Magyarország mésztufalerakodásairól és ezeknek szerves 
zárványairól tudunk és megismerteti azon eredményeket, melyeket a német-, 
franczia- és svédországi mésztufalerakodások tanulmányozása eddig szolgáltatott. 
Kitűnt, hogy a mésztufaképződés együtt járt a tőzegképződéssel és hogy mind¬ 
kettő egy időben szűnt meg, mert a mai nap még megfigyelhető ebbeli képződé¬ 
sek erélyűket tekintve a múlt időkkel való összehasonlítást nem állják ki. Előadó 
kiemeli továbbá, hogy a mésztufalerakodások flórájában ép úgy mint a dán 
tőzegtelepeken a Steenstrup által 1842-ben megállapított négy favegetatiobeli 
korszak, melyek egyrészt E. Fries és 1870-ben Nathorst fölfedezései által kettő¬ 
vel megtoldattak (a Dryas, rezgő nyár, erdei fenyő, tölgy, éger és bükk korszakai) 
is megkülönböztethetők, valamint a Blytt Axel által a norvégiai tőzegtelepek 
és élő flóra tanulmányozása alapján a váltakozó szárazföldi és insuláris éghajla¬ 
tokról szoló hypothesis helyessége is a mésztufalerakodások és tőzegtelepek újabb 
kutatásai által is mindinkább megerősítést talál. A gáuóczi mésztufalerakodások 
flórája is tökéletesen megegyezik a svédországi mésztufalerakodásokkal, azzal a 
különbséggel, hogy benne arktikus növények nem fordulnak elő, mert hazánkban 
* Vesd ö. Földtani Közlöny 1893. XXIII. 46. 1. 
(107) 
