164 
D.t STAUB MÓRICZ : 
van benőve. Egyéb fát nem is látni ott. A begyek főtömege eocen-korú 
homokkő, melyet agyagmárga meg a löszhez hasonló sárga agyag föd. 
A fürdő, a mint Scherffel Aurél az idézett helyen írja, századok óta 
fenállott, de csak mostani birtokosa Korponay Ágoston kir. tanácsos és 
Szepesmegye volt alispánja kezdeményezése és áldozatkészsége folytán ver¬ 
gődött mai hírére. 1 A régi forrás a mostani fürdőépületek által körülvett 
téren bugyogott föl; kevés es nem igen magas hőmérsékű vizet szolgáltatott; 
azonban 1877-ben Korponay úr e forrástól kb. 20 m-nyi távolságban 
bőid. Zsigmondy ViLMos-sal megfuratta azt. Scherffel szerint a fúró 38 
m-ig puha agyagpalán ment át, erre igen kemény komokkő következett, 
mely a 80-ik m-ig homokkő hömpölylyel és laza homokkővel váltakozott, 
80—182 m-ig a fúró «szemtanuk szerint sós ízű és dolomitszerű kőzettel 
váltakozó homokkőben)) mozgott, de ekkor letört és nem volt többé helyé¬ 
ből kimozdítható. A forrás az óta 24 óra alatt kb. 12.000 hl 23,75 C°-nyi 
vizet szolgáltat és gyógyító hatása miatt híressé vált. 
Az egesz völgy talpa be van takarva a meszet szolgáltató vizek lerako¬ 
dásaival, de a takarónak vastagsága a különböző helyeken különböző. így 
például az artézi forrás helyén alig 2 m-nyi vastag; más helyeken ismét 
tekintélyes kúpokat alkotott, melyeknek legmagasbika a már említett Hra- 
dek. Minden egyes kúp tetején a víz kifolyásának helye látható, de mind¬ 
egyik már csendes és pedig már régen csendes, mert például a Hradek he¬ 
lyenként majdnem egy m-nyi vastag humuszréteggel van födve és igen he¬ 
lyesen jegyzi meg Scherffel, hogy ha meggondoljuk, hogy a hegy egészen 
elkülönítve áll, hogy «uszadékföldröl itt szó sem lehet, sőt ellenkezőleg, hogy 
az eső és egyéb légköri csapadékok törekvése odairányul, hogy a képződő 
föld a mélységbe lesodortassék, úgy feltehető, hogy ily magas földréteg 
képződéséhez elég hosszú időközök szükségeltetnek, annyival is inkább, mi¬ 
vel a tufa maga meglehetős ellentálló s csak nehezen uráliik el». 
Hogy még a prarhútorikus időben apadt el a bizonyosan dúsgazdag 
forrás, azt mutatja még ama körülmény, hogy Spöttl Ignácz és Delhaes 
urak 1880 bán a Hradek humuszrétegében edénycserepeket találtak, és 
pedig olyanokat, melyek szabad kézzel lettek idomítva, mások ismét a forgó 
korongon készültek es végre olyanok is voltak köztük, metyeken a máz külö¬ 
nös neme látható. E cserepeken kívül találták még egy kőeszköz töredé¬ 
ket, «mely vagy kőkés vagy pedig kelta vagy római hajító dárda egy da¬ 
rabja') ; továbbá egy átfúrt (medve) fogat, egy átfúrt kővésöt, számos széttört 
állatcsontot és sajátságos hosszúkás agyagdarabokat. 
A völgyben 1885-ben dr. Szontagh Tamás barátommal végig menve, a 
Hradek közelében még egynéhány ilyen «kialudt kráterral)) találkoztunk; 
1 Korponay Ágoston úrnak, valamint Miglerini József úrnak, a gánoczi kő¬ 
bánya tulajdonosának szives előzékenységükért itt is köszönetét mondok. Staub. 
( 112 ) 
