D! STAUB MÓRICZ 
176 
faágak, lombos fák levelei és többfele gyenge növényrészek. A levelek 
közül a fehér bükk és fűzfa kivehető, amaz gyakoribb, emez ritkább. 
A nádszárak között olyanok is fordulnak elő, melyeknek átmérője 2 bécsi 
hüvelyk)). 
Az állati maradványok közül megemlíttetnek különösen a Paludina 
impura, Limnaeus vulgáris, L. glutinosus, Helix hispida, Pupadolium nevű 
csigák, Testudo europaea és a következő emlősök: Cervus elaphus, C. 
megaceros, Bős taurus, Equus caballus, Elephas primigenius, Rhinoce- 
ros tichorhinus. 
E lerakodáshoz csatlakoznak a Mátyásheg}^ tövén az Újlakon levő, ajo- 
zsefhegyi, a Várhegy nyugati, aRókusbegy délnyugati és északi, a Hűsvölgy 
mindkét oldalán és vegre a Naphegyen és a Gellérthegyen levő lerakodások. 
A mesztufa-lerakodás itt egy aránylag véve nagy területen ment véghez és 
pedig nagy erélylyel, miről a mészkőpadok helyenként tapasztalható jelen¬ 
tékeny vastagsága tanúskodik. 1 Nr-m tartom valószínűtlennek, hogy az egyes 
lerakodások valaha egymással összefüggésben állottak és hogy csak a mész¬ 
tufa képződés korszakának megszűnte után idézte elő az erosio és az abrasio 
a mai nap tapasztalható viszonyokat. Szabó tanár urat a «helyzet magassá¬ 
gának arányában többé-kevósbbé feltételezhető különbségek)) arra a kijelen¬ 
tésre bírják, hogy a mésztufa képződés már a harmadkorban vette kezdetét. 
Szabó ama édesvízi, de az elöbbeni mésztufától kevésbbé kristályos, szem¬ 
csés szövete és bitumen szaga által különböző meszet, mely a nagy Sváb¬ 
hegytől nyugatra terül el, a pliocen-korba helyezi. 
A budai hévvizek régibb erejéről tanúskodik azon érdekes lelet, melyet 
dr. Krenner J. leír es magyaráz. A 150 m magas Várhegy rétegfejeit víz¬ 
szintesen lerakodott mésztufa takarja. Az uri-utcza 12-dik számú ház pin- 
czejeben a közvetlenül szétbomlott eocen márga fölött fekvő mésztufa kitűnő 
borsókőszerkezetü sphároidok nagy számából áll. A megejtett vizsgálat 
kiderítette, hogy e sphároidok a karlsbadi borsókővel nagy analógiát mutat¬ 
nak és ez kétségtelenné teszi, hogy a mésztestek keletkezésüket meglehetős 
magas, legalább 30° C-nyi hőmórsékű forrásnak köszönik. De a sphároidok 
szokatlan nagysága még a forrás hatalmasságára is enged következtetni; 
mert ilyen concentrikus elemekből álló forgó testek csak akkor képződhetnek, 
ha a felszálló víz forgó mozgásban tartja, melyben addig megmaradnak, míg 
új meg új rétegek lerakodása által olyan súlyosak leszuek, hogy a víz többé 
fenn nem tarthatja, mire oldalt a fenékre sülyednek; miből végre meg 
1 Dr. Szabó József, Budapest és környéke geológiai tekintetben. 1879. — 
Peters K. F., Geologisclie Studien aus Ungarn. (Jakrb. d. k. k. geol. Beicksanst. 
Bd. VIII. pag. 331. 332.) — Kubinyi F., Az óbudai kis-czelli mésztuffban 1856-ban 
talált csontmaradványok. (A m. földtani társulat munkálatai. II. pag. 73—76.) 
( 124 ) 
