A GÁNÓCZI MÉSZTUFALERAKODÁS FLÓRÁJA. 
189 
lerakodást es a gyűjtött anyag és adatok sokasága alapján sikerült neki 
Svédország flórájának prsehistoriáját összeállítani. 1 2 3 4 ” 5 6 
A nagy belföldi jég visszavonulásával elfoglalták Svédországban a talajt 
a délről jövő arktikus növények, u. m. Dryas octopetala L., Salix reticulata 
L., Betula nana L., Vaccinium uliginosum L. E növények ugyan már nem 
vallanak arktikus éghajlatra, de mindenesetre a jelenleginél még alacso¬ 
nyabb hőmérsekre. 
E növényeket azonban kiszorítják az erdei fák, melyek közül az elsők 
a rezgő nyár (Populus tremula), a hamvas fűz (Salix cinerea), a nyírfa 
(Betula odorata és B. alpestris) és hozzájuk csatlakozik az erdei fenyő (Pinus 
silvestris), mely végre önuralkodó lesz. Egyes mésztufa-lerakodásokban hatal¬ 
mas tiszta fenyőrótegeket lehet megkülönböztetni. 
Az erdei fenyő ezen korszakában azonban egyeb növények is vándo¬ 
roltak be. Előbb jöttek a kecskefűz (Salix Caprea), a zsályafűz (S. aurita) 
és a berkenye (Sorbus aucuparia); nemsokára a mogyoró (Oorylus Avellana); 
későbben a som (Cornus sanguinea), a kutya benge (Bhamnus Frangula), a 
zsurló (Equisetum hiemale), a kánya bangita (Yiburnum Opulus) és a 
galagonya (Crataegus monogyna); meg későbben a szilfa (Ulmus montana), 
a kis levelű hárs (Tilia parvifólia), Spiraea Ulmaria és a saspáfrány (Pteris 
aquilina). 
Végre az erdei fenyő is megbátrál es helyet elfoglalták a mocsártölgy 
(Quercus pedunculata), az égerfa (Alnus glutinosa és A. incana), a juhar 
(Acer platanoides) és velők együtt jött a borostyán (Hedera Helix) is. 
Végre megérkezett a bükk (Fagus silvatica) és a gyertyánfa (Carpinus 
Betulus), de akkor Svédországban a mésztufa-lerakodás már be volt fejezve, 
úgy hogy azok leveleinek lenyomatai a mésztufában már nem fordulnak elő. 
Legkésőbben jött a lúczfenyő (Abies excelsa DC.), melyből a svéd mész¬ 
tufákban nyomát sem láthatni; noha ott most az uralkodó fa. Nathorst azt 
hiszi, hogy csak keletről jöhetett, mert a dán tőzegtelepekben nem találták 
meg; hiányzik Anglia postglacialis lerakodásaiban és jelenkori flórájában is. 
1 Nathorst A. G., Förberedande meddelande om Üoran i nágra norrlánska 
Kalktuffer. — Geol. Föreningens i Stockholm Förhandl. Bd. VII. p. 762—779 m. 
1 Kr. — Stockholm 1885. 
2 Na.thorst A. G., Yttarligar6 om Flórán i Kalktuffer vid Lángsele i Dorotea 
socken. — Ibid. Bd. VIII. p. 777. 
3 Nathorst A. G., Om lemningar af Dryas octopetala L. i Kalktuff vid Ran- 
giltorp nara Vadstena. — Ösv. of Kongl. Vetrk. Akad. Förhandl. Stockholm 1886. 
p. 229—237. 
4 Sernander R., Nágra bidrag till den norrlándska Kalktuff-Flórán. ■— Bot. 
Notis. 1890. p. 134—142. 
6 Nathorst A. G., On the geological history of the práhistoric Flóra of Swe- 
den. — Natúré, vol. XL. p. 453—455. 
(137) 
