A GÁNÓCZI MÉSZTUFALERAKODÁS FLÓRÁJA. 
191 
Időközben Blytt Axel kutatta a norvégiai tőzegtelepeket is és az ott 
nyert tapasztalatok, valamint Norvégia élő flórája eredetének kutatása 
alapján a diluviális kor éghajlati viszonyaira nézve igen fontos eredményre 
jutott. 1 
Norvégia flórája ugyanis arktikus, subarktikus, borealis, atlantikus, 
subborealis és subatlantikus elemekből alakult és világos, hogy a különböző 
elemek egyszerre, egy és ugyanazon időben és nem egyforma éghajlati 
viszonyok mellett vándorolhattak a Skandináviái félsziget északnyugati felébe. 
Blytt tehát joggal tehette föl, hogy az éghajlatban sákuláris változások álla¬ 
nak be, hogy nedves enyhe éghajlatú időszakok váltakoznak szárazabb, 
inkább continentalis éghajlatú időszakokkal. 
Norvégia délkeleti vidékein előforduló tőzegtelepei ugyanazon flórát 
zárják magokba mint Seeland szigetéi és a hol különbség található köztük, ez 
annak tulajdonítandó, hogy ama nagy szárazföldi sülyedésben, mely akkor az 
Északi tenger ama vidékein véghez ment, Norvégiának jobban kijutott a maga 
része mint Dániának, mert ez utóbbi csak keveset, amaz pedig 600 lábbal 
emelkedett. Norvégiában e szerint kétféle tőzegekkel van dolgunk, ugyanis 
a mélyebben fekvőkkel, ennélfogva fiatalabbakkal és a magasabban fekvőkkel, 
azaz az idősebbekkel és a vizsgálatok eredménye gyanánt Blytt tiz idő¬ 
szakot tudott megkülönböztetni: 
1. A jégkor utolsó szakasza. Nedves éghajlat. 
2. Agyag arktikus növényekkel, úgymint Dryas octopetala L., Betula 
nana L., Salix poláris L. stb. Continentalis éghajlat. (Arktikus időszak.) 
3. Tőzeg, körülbelül 3 lábnyi vastagságban ; zárványai Populus tremula, 
Betula odorata. Insularis éghajlat. 
4. Gyökertuskók és erdei maradványok. Continentalis éghajlat. 
5. Tőzeg az erdei fenyő feldöntött törzseivel és (Dániában) kőszer¬ 
számokkal; kb. 4 láb vastag. Insularis éghajlat (3—5. subarktikus időszak.) 
Ezen öt réteg képződése folyamán vándorolt be a subarktikus flóra. 
6. Gyökértuskók és erdei maradványok, u. m. a mogyoró, tölgy és más 
a meleget kedvelő lombos fák. 
Ezen időszakban, a melynek elején déli Norvégia még 350 lábbal 
mélyebben feküdt mint most, vándorolt be a borealis flóra. (Borealis idő¬ 
szak, continentalis éghajlat.) 
7. Tőzeg (kb. 4 lábnyi vastag) a kocsántalan tölgy feldöntött törzsei¬ 
vel. Enyhe insuláris éghajlat. 
Ez időszak elején Norvégia 150 lábbal melyebben feküdt mint most és 
bevándorolt az atlantikus flóra (Atlantikus időszak). 
8. Gyökértuskók és erdei maradványok. 
1 Blytt, Axel, Die Theorie dér wecliselnden kontinentalen und insularen 
Klimate. — A. Engler’s Bot. Jahrb. etc. II. p. 1—50. 
(139) 
