196 
re staub Móricz: 
Az a körülmény, hogy a Hradeken, a gánóczi mésztufa-lerakodá¬ 
sok legtekintélyeshikén vastag humuszréteg képződhetett és hogy krá¬ 
terében emberek telepedtek le, kiknek házi eszközei és fegyverei bizo¬ 
nyítják azt, hogy ott az emberiség történelmét megelőző időszakban éltek 
és bizonyosan csak akkor húzódtak oda, midőn a forrás vize már nem foly¬ 
hatott ki a kráter medenczéjébe, világosan szól a mellett, hogy e források 
már a praehistorikus időben, ha épen végképen nem is apadtak el, de műkö¬ 
désük erólye alig számba vehető mértékre csökkent. 
Ez apadásról szólnak a többi a gánóczi völgyben még látható mész- 
kúpok, melyek közül egyik sem éri el a Hradek magasságát és jelentékeny 
területét, de ép oly bizonyos az is, hogy a Hradek forrása hatalmas lehetett 
és hosszú időn át hozta vizével napfényre a meszet, mert egyrészt nem 
láthatni lerakodásában a mésztufalerakodást megszakító agyag- vagy föld¬ 
réteget, mit Blytt, hivatkozván Senft, Elberling és Fliche közleményeire, 
általános jelenségnek tart és hogy hasonlót Svédországból még nem közöltek, 
ezt Blytt annak tulajdonítja, hogy ott még egy mésztufa lerakodásról sem 
készítettek szelvényt. Vannak azonban Gánóczról is olyan mésztufadarab¬ 
jaink, melyek kevésbbé tömöttek, lazábbak, szinternemtiek. 
A forrás vízbőségéről kétségtelen bizonyítékot szolgáltat a talált hód- 
állkapocs, mert a hód nem mocsaras, álló vízben, hanem folyók és tavak 
mély vizében szeret tartózkodni és építeni, és lehet, hogy a gánóczi völgy 
nyilása előtt álló hömpölytorlasz annak idején egészen elzárta a völgy torko¬ 
latát és így megakadályozta a víz lefolyását. Ha nekem nem is sikerült a Hra¬ 
dek fosszil növényeire nézve az egymásutánt megállapítanom; annyi azon¬ 
ban szintén kétségtelen, hogy a luczfenyő (Abies excelsa DC.) a lerakodás 
felső szintjében hatalmas réteget tölt ki tűivel és tobozaival és magoknak az 
olasz kőfejtőknek is föltűnt már, hogy a lombos fák leveleit csak a lerakodás 
alsóbb rétegeiben találják. 
Alapos okunk van föltenni azt is, hogy Gánócz körül ép olyan körül¬ 
mények között ment végbe a növények bevándorlása, mint Svédországban, 
mert mindkét vidék mésztufa flórája sok közös vonást tüntet föl. 
Az erdei fenyő, a rezgő nyár, a kecske és a hamvas fűz, a tölgy, a 
mogyoró, a gyertyánfa, az égerfa, a kutyabenge és a hárs mindkét vidéken 
találtatott. Az arktikus növények hiánya talán azzal magyarázható, hogy 
nálunk a jégkorszak teljes szigorával nem léphetett föl és így hazánkon 
keresztül alig vándorolt az arktikus flóra, habár az a flóra, melyet Felek 
vidékéről leírtam, 1 a mainál jóval hidegebb éghajlatra vall, de meglehet az 
is, hogy az arktikus növények a gánóczi lerakodás mélyebb rétegeiből még 
előkerülnek, ha erre ugyanis figyelemmel lesznek. 
1 Földtani Közlöny, XXI. kötet, 10. 1. 
(144) 
