30 
GYÉMÁNT AZ URALBAN. 
szagú más gáznem eltávozása után, csekély, feketés maradék hátrahagyása mellett 
oldódik. Ezen feketés maradék súlya egy 10,217 gr súlyú darabból 0,123 gr, 
a mi 100-ra számítva 1,203 gr. Izzítás után 0,015 gr-ot veszített s így 100 s. r.- 
ben van 1,057 s. r. sósavban oldhatatlan és kiizzított maradék. 
Egy 1,290 gr súlyú darabból a nyert calciumcarbonát 1,1987 gr, vagyis 
100 s. részben 92,92 s. r. 
Egy másik, 0,7283 gr súlyú darabkának elemzése 
a következő eredményeket adta : ___ ... 
I. A sósavban oldhatatlan, feketés maradék 
0,7283 gr-bán 
100 s. r.-ben 
súlya izzítás után= ... .... ... _ 
II. A sósavval készült oldatból ammonium 
chlorid és ammonium hydroxyddal leválasz- 
0,00703 « 
0,965 « 
tott csapadék izzítás után = ... ... 
III. A calciumoxalat kihevítése által előállt 
0,01353 
1,857 « 
calciumcarbonát= 
IV. A calciumoxalatról leszűrt oldatból a phos- 
phorsavas ammonmagnesium, átalakítva 
magnesiumpyrophosphattá 0,0360 gr és 
0,6557 « 
90,031 « 
átszámítva carbonatra= ... ... ... ... 
0,02724 
3,740 « 
összesen _ ... 
0,7035 gr-ban 
96,593 s. r. 
A veszteség részben a széndioxyddal együtt elszálló, kellemetlen szagú gáz 
nem ignorálásából, részben az I. és II. alatt levő anyagoknak izzitása, illetőleg át 
nem számításából eredhet. Hogy itta calciumcarbonat 90,031%, mig a másik 
darabból 92,92%, azt a szemek egyenlőtlen eloszlásának rovom fel. 
Nem régóta vannak ezek a belga, ivoire (elefántcsont) gránit sírkövek for¬ 
galomban s az idevaló sírkőkereskedők nem is ismerték ezt az árut. A közönség 
kapva kap azon, hogy egy, mintegy 500 frt értékű gránit sírkövet 300 írtért vehet, 
mégpedig «belga gránit»-ból és örömmel megy a «jó vásár#-ba. Pedig amint 
szakértő állítja, egy ilyen márvány sírkő mintegy 110 írtra becsülhető csak. 
A czégnek levele szerint «a szállított anyag tényleg gránit és világszerte 
ezen néven szerepel is». A közölt elemzés adatai után azonban, azt hiszem, fölös¬ 
leges még csak említenem is, hogy összetételére nézve nem más, mint 
márvány. 
Kecskemét. 
GYÉMÁNT AZ URALBAN. 
Az első gyémántot az Uraiban 1829-ik évben találták. A találást Kokscha- 
row szerint azon tudományos expeditionak lehet köszönni, melyet Humboldt 
Sándor báró 1829-ik évben az Ural és Altni hegységbe vezetett. A báró meg volt 
győződve, hogy az Uraiban gyémánt található és utazása előtt azt mondta a czár- 
nénak, Alexandra FEODOROWNÁ-nak, hogy orosz gyémántok nélkül nem tér vissza. 
Az expeditio az Uraiban az arany és platinának termő helyeit kereste föl s 
arról győződött meg, hogy a brazíliai s az uráli termőhelyek közt felette nagy 
geológiai hasonlóság van. Ez ösztönözte Gustav Rose-í, hogy a különböző ásvá- 
(3u) 
