ALLUVIALIS TELEP. 
107 
lék-lerakodás észlelhető; mert e helyeken csendesebb lévén a víz mozgása, 
a folyó könnyen elejti hordalékát. A lecsúszott földrészlet tehát, föltéve, 
hogy a folyó sodra a kezdődő kanyarulatban már irányt változtatott, maga¬ 
sabb vízállásnál a helyett, hogy elromboltatnék, inkább feltöltetik s meg- 
erősíttetik, sőt aránylag rövid idő alatt a partokkal egyenlő magasságra 
emeltetik. Ily beiszapolást mutat a 4-ik számú kép, hol e jelenség egy kis 
iszapzátony alakjában mutatkozik. A Sebes-Kőrös beiszapoló és feltöltő 
hatása oly nagy, hogy e kis zátonyok csakhamar az átellenes parttal egyenlő 
színvonalra töltetnek fel és így a folyómeder szélessége még a kanyarula¬ 
tokban is csaknem mindenütt egyenlő. Csak az a különbség mutatkozik a 
partok közt, mint az a képen is feltűnik, hogy míg a feliszapolt partok 
kissé domború lejtők által határoltatnak, addig az alámosott partok felső 
szélei élesen válnak el a völgy fenéklejtőjétől és csaknem függélyes falak 
gyanánt emelkednek a víz sodra fölé. 
A kanyarulatok korántsem fejlődnek oly szabályosan, mint a hogy 
azt az eddigi rajzokban bemutattuk; mert mint jeleztem, minél jobban 
előhalad egy kanyarulat fejlődése, annál inkább szaporodik a támadás¬ 
pontok száma s így biztosan mondhatjuk, hogy a kanyarulat keretén belül 
annál több lesz a parti omlások és szakadások száma is, melyek ugyancsak 
a kanyarulat keretén belül kisebb kanyarulatokat hoznak létre, s ezáltal 
a kanyarulatot szabálytalanná teszik. Ily kanyarulatot mutat végső kifejlő¬ 
désében az Y. rajz is, mely természet után készíttetett, s a melyben a víz 
sodrának iránya is jelezve van. E kanyarulatban hat parti támadás (1, 2, 3, 
4, 5, 6) a kanyarulat fejlődését elősegíti, a kanyarulat belső szélén pedig 
(a és b )-nél történő támadás, annak visszafejlődését, eltorzítását eredmé¬ 
nyezi. A végeredmény, mint a számokból is kitűnik (6:2) csak a kanyarulat 
továbbfejlődése lehet. 
Miután (e) pont (Y. rajz) a folytonos támadás következtében mind¬ 
inkább közeledik (k) ponthoz és viszont ugyanazon okból (k) pont is köze¬ 
ledik fcj-hez; daczára a közöttük történt feliszapolásnak, végre annyira 
megközelítik egymást, hogy fej-pontról a laza iszapfalon keresztül a víz (k) 
ponthoz szivárog s végre magasabb vízállásnál a folyó sodra a választó 
falat áttöri és a kanyarulatot megszünteti. A visszamaradt félkörös meder 
most holt mederré válik, melybe a víz eleinte még alacsonyabb, később 
pedig csak magasabb vízállásnál hatolhat. A folyó sodra ezentúl az új 
folyóágyat használja, s így az elhagyott kanyarulatban tovahúzódó csendes 
víz a medert csakhamar beiszapolja. Oly gyorsan eltűnik a régi meder, 
hogy másfél év alatt az 1,78 m mélységű meder csupán 0,28 m mélységű 
félkörös huppadás alakjában áll előttünk, melynek partjain elárvult fűzfák 
ábrándoznak jobb időkről, mikor gyökereiket a folyó árja locsolgatta. 
Mindezek nem csupán feltevések, hanem tapasztalati tények. A jelen¬ 
ségek okainak feltüntetése hiányos lehet, de a jelenségek leírása szigorúan 
(79) 
