relatív nehézségi mérések. 
119 
északkeleti ága Lembergben kezdődik, Slawskon, Munkácson, Nyíregyházán, Deb- 
reczenen át Mezőtúr felé veszi útját. Egy másik rövidebb északi ága Dobsinától 
kiindúlva Miskolczon át Nyíregyházán egyesül a főággal, míg Marosvásárhelyt 
a mérések egy keleti ága is veszi kezdetét,- mely Nagyváradon áthaladva ugyancsak 
Mezőtúron egyesül a főággal. Ez innen Budapest felé vonul, fővárosunkat és 
közelebbi környékét behálózva, a Balaton északi felét behurkolja és Szombat¬ 
helyt szétágazva Bécs és Gleichenberg felé bocsát egy-egy ágat, melyek Grácz- 
ban ismét egyesüluek. Innen Marburgba jut és tisztán nyugoti irányban Brixenig 
haladva ismét Innsbruckot, Landecket, a Stilfser Joch-ot, Bozent átölelő hurkot 
képez, melyből végül 3 ág nyúlik ki; az egyik Innsbruckból Kufsteinon át Mün¬ 
chen felé, a másik Landeckből Bludenzen át Bregenzbe, a harmadik Bozenből 
Trieszten, Veronán, Mantuán át Paduáig és Velenczéig nyúlik, úgy hogy a hosszú 
lánczolat a legkülönbözőbb geographiai és geológiai formátiókon átvonul, me¬ 
lyeknek befolyása az ingamérésekre a munkában összeállított táblázatban és még 
inkább a hozzácsatolt elég nagy méretű színes térképen rendkívül áttekinthető. 
Von Sterneck alezredes készüléke nagyon compendiosus, könnyen hordoz¬ 
ható, in variábilis félmásodperczes inga, melynek lengési idejét a coincidentiák 
módszerével határozza meg. Úgy az inga jóságát, mint a megfigyelések pontos¬ 
ságát misem bizonyítja jobban, mint azon körülmény, hogy az inga a külső mun¬ 
kának megkezdése előtt és befejezése után Bécsben, a kiindulási ponton észlelt 
lengési ideje alig különbözik a másodpercznek egynéhány tizmilliomod részével, 
s hogy a brixeni 1887-ben és 1891-ben eszközölt megfigyelések teljesen azonosak. 
A műszer bő leírását, használatát és a reductióhoz szükséges adatokat, formulákat 
és táblázatokat von Sterneck a «Mittheilungen» II. (1882-iki) kötetében adja. 
Számos megfigyelés alkalmával szerzett bő tapasztalat után az ingakészülék 
1887-ben kissé módosult és e módosított alakja az, mely a későbbi megfigyelésekben 
szerepelt. (Mittheilungen, VII. köt. 1887). A leírás különben, melynek itt csak leg¬ 
lényegesebb részeit ragadhatjuk ki, oly tökéletes és mintaszerű, hogy mindenki, 
a ki von Sterneck közleményeit gonddal tanulmányozza, képes lesz maga is jó, 
hasznavehető megfigyeléseket eszközölni. 
Az inga, a pliysikus egyik legpontosabb mérőkészüléke, ma mindinkább 
geológiai műszerré is alakúi át, és ezért leírását e helyen nem tartom fölösleges¬ 
nek. Von Sterneck ingája erősen aranyozott sárgarézből készült, mintegy 25 cm 
hosszú és közel 1100 g súlyú. Rudja8,5 mm vastag, kerek pálcza, mely a lencsével, 
alapjával egybekapcsolt két csonka kúppal, merev egészet képez. A rúd felső 
vége az achátból készült forgási élek foglalatját hordja és elölső oldalán kis sik- 
tükörrel is el van látva. A foglalat a rúd mindkét oldalán két 80° oldalliajlással 
biró achátból csiszolt élt tart; a szélsők, az úgynevezett segédélek az inga előzetes 
beigazításánál szerepelnek, míg a belsőkön az inga csak a tulajdonképeni meg¬ 
figyelések alatt nyugszik. Az inga állványa egyetlen darabból öntött, kúposán 
összohajló háromláb, melyet alúl és felül erős rézgyűrű zár be. Az alsó gyűrű viz- 
szintezésre szolgáló három lábcsavart hord, a felső alkalmasan megerősített achát- 
lemezt, melyen az inga élei nyugosznak, s mely e czélból érzékeny libellával víz¬ 
szintesre állítható. Az inga lengési síkjában fekvő láb az ingalencse magasságá¬ 
ban ketté oszlik, hogy a lengés okozta légáramlatnak útját ne állja. A felső achát- 
lemez hosszúkás áttöréssel bír ; a nyílás hossztengelye mentén az inga élfoglalat- 
(91) 
