124 
R. v. STERNECK : RELATÍV NEHÉZSÉG MÉRÉSEK. 
Tisza, a Berettyó és a Kőrös völgyében fekvő állomás nagyobb nehézséget tüntet 
fel, mint a közbeeső terület állomásai. A Dobsina-Marosvásárhelyi mérési vonalon 
Dobsina mellett kis tömeghalmozódás mutatkozik, mely valószínűleg északon 
csakhamar véget ér. Tornaija, Putnok és Vadna táján, a barlangdús mészplateau 
vidékén hatalmas, fiOOm magas tömeghalmozódásra bukkanunk, mely Tisza-Luczon 
200 m-nyi magasságra apad le. Ez állomás a Tisza és Sajó között hasonlóan fek¬ 
szik, mint az előbb említett Nyíregyháza melletti állomások a Tisza-kanyarulat- 
ban, Szerencs, Tokaj és Királytelek állomásokkal együtt földalatti tömegeiket 
illetőleg egyenesen olyanoknak tekinthetők, mint a melyek a Tisza mentén elterülő 
tömeghalmazok szélein feküsznek. 
Nagyváradtól keletre, a Kőrös mentén ismét tömeghalmozódással van dol¬ 
gunk. A Kőrös és Szamos vízválasztójának legmagasabb pontján, Bánffy-Hunyadon 
ellenben a Bihar hegység északi határán tömegfogyatkozás mutatkozik, teljes 
egyetértésben ama mindenütt igazolható tapasztalati ténynyel, hogy a tömeghal¬ 
mozódással bíró vidékek sülyedő területek, a tömegfogyatkozásos területek ellen¬ 
ben elsődleges formatiókhoz tartoznak. A nehézségi mérések alapján ugyanis 
valószínű, hogy a legújabbkori formatiók alkotta takarót áttörve, e helyen is 
primáris formatiókra bukkanimk. 
Dobsinától a Bihar-hegységig a mérések lánczolata átszeli az észak magyar 
alföldet, mely mint láttuk, általában sülyedő terület, melyben különösen a 
folyamvidékek hatalmas földalatti tömegek fellépte által tűnnek ki, míg a közben- 
eső területek még csak kisebb sülyedést szenvedtek. Yajjon e viszonyok immár 
stabilissé vált egyensúlyt jellemeznek-e, azt természetesen csak későbbi meg¬ 
figyelések fogják eldönthetni. 
Az erdélyi Mezőség alatt magas fekvése ellenére is tömeghalmozódás ész¬ 
lelhető, mely valószinüleg Marosvásárhelytől keletre véget ér. Ez esetben e 
tömeghalmozódást köröskörül defectusok határolnák, a mennyiben Erdély összes 
határhegységei az elsődleges formatiókhoz tartoznak. 
Von Sterneck — bármily csábítónak is találja, — a nehézségi változásokat 
nem hozza összefüggésbe geológiai ismereteinkkel, e feladat megoldását tisztán 
a szakemberre bízza. De lépten-nyomon kimutatja ama szoros kapcsolatot, mely 
geológia és geodesia között fennáll és teljes mértékben csatlakozik Helmert azon 
nézetéhez, hogy az ingamérések lehető széles kiterjesztése mindkét tudomány 
számára egyaránt hasznotliozó. Sőt egyenesen mondhatjuk, hogy az ingamérések a 
Föld alakjának meghatározásában jövőben csak akkor szerepelhetnek, ha minden 
tekintetben beható geológiai discussión mentek át. 
Kövesligethy Badó. 
( 96 ) 
