A BORSZÉKI MÉSZTUFA LERAKODÁS. 
191 
utóbbi gyorsabb növekedést mutat, mint az első. Nagyon kívánatos volna 
tehát, ha sikerülne a borszéki mésztufalerakodásban még több, növényeket 
tartalmazó részletre bukkanni, melyek szerves maradványokban való gaz¬ 
dagságuknál fogva éppen oly tanulságosak volnának, mint Szepesmegye 
synchronon lerakodásai. 
Végül még egy figyelemre méltó megjegyzést kell tennem. A két leg¬ 
hatalmasabb mésztufalerakodás, melyeket a hazából most személyes 
tapasztalatból ismerek, egyikénél sem találtam azt, hogy rendkívüli 
tömegük közbeeső, petrographiailag különböző rétegek által volnának meg¬ 
szakítva. Idézett értekezésemből tudva van, hogy ez a Nyugat- és Észak- 
európai mésztufalerakodásoknál nem oly ritka jelenség és hogy ebből meg¬ 
egyezőig a tőzegtelepekben tapasztaltakkal az éghajlat időszakos váltako¬ 
zására akarnak következtetni. Jogunk volna tehát ama kérdés fölvetéséhez, 
vájjon nálunk Európa keletéhez közelebb fekvő földünkön az éghajlat ezen 
időszakos váltakozása nem juthatott-e érvényre, vagy negyedkori flóránkra 
nem süthette-e rá e bélyegét oly tisztán, mint Nyugaton és Északon? Világos, 
hogy a hazánk negyedkorában lefolyó tüneményeket illetőleg még sok kutatni 
valónk van.* 
A Fekete-Vág völgyében Tepliczkától délkeletre van egy kis mésztufa¬ 
lerakodás (Földtani Közlöny, XXIII. köt. 173 1.), melyből Siegmeth Károly 
áll. vasúti főfelügyelő úr szívessége folytán Acer Pseudoplatanus L. és 
Fagns silvatica L. leveleinek lenyomatát kaptam. A bükk még most is az 
uralkodó fa volna ott és így egyelőre csak e kis megfigyelés följegyzésére 
kell szorítkoznom. E levelek lelethelye a Trencsén-Teplicz melletti «Hein- 
richsruhe» nevű helyen levő kőbánya. 
MASTODON-LELET NAGYVÁRADRÓL. 
Dr. Tóth MiHÁLY-tól. 
Hazánk ősemlős maradványai ismét egy új lelettel gazdagodtak. 
A nagyváradi <iKőrösoldaltetó'n» fekvő SoNNENWiRTH-féle szőlőben ugyanis a 
munkások az 1894-. év őszén, földforgatás közben, kemény, kőszerű tárgyra buk¬ 
kantak, melyet bizony szétdaraboltak. Midőn azonban csákányuk és ásójuk áll¬ 
kapocs és fogtöredékeket hozott felszínre, arra a tudatra jöttek, hogy azok még 
sem «kövek#. 
Márkus János hegybíró úr figyelmessé tétetvén, a helyszínére sietett, s a 
kihányt széttört csontokat a biharmegyei régészeti múzeumba szállíttatta. 
* Köllő János fürdő- és üzletigazgató és Vájná Kálmán könyvelő uraknak e 
helyen is köszönetét mondok azon szivességért, melylyel munkámat támogatták. St. 
(139) 
