194 
ISMERTETÉSEK. 
quarzitok, agyagpalák, C8illámpalák, dolomit és egyéb kőzetek; jellemzi a vég- 
képeni kövülethiány, noha Nathorst bitumenes mészköveket is talált. E rendszer 
az alaphegységgel együtt Spitzberga nyugoti partján annyira van fölemelve, hogy 
a Hekla-Hook-rendszer tulajdönkép fészket alkot, melybe a következő formatiók 
lerakodásai elhelyezkedtek, szintén világosan nyugat felé fölemelve ; de a sziget 
belseje felé mindinkább a táblaföldbe átmenve. 
Ilyen már a Liefde-Bay-rendszer, mely nem egyéb, mint a devon, melyre 
Spitzberga északnyugati vidékén akadunk, és melyben Nathorst 1882-ben G. de 
Geer társaságában sok növénymaradványt gyűjthetett. így nevezetesen a Dickson- 
Bay-ban, a Mimers völgyben, a Klaas-Billen öbölben, mely utóbbi helyen a Poro- 
lepis posnaniensis Kyde sp. és Leperditia isochilinoides Rup-J. nevű halak mel¬ 
lett számos növénymaradványt talált, melyek azonban legnagyobb részt a silur és 
devon lerakodásokban, nevezetesen Canada-, Skótia-, Belgium- és Lievlandban 
bőven előforduló Psilophyton nevű maradványra emlékeztetnek, melylyel az ame¬ 
rikai palaeontologusok annyiszor találkoznak és mely még a devonban kihalt volna 
is ; de a német palaeontologusok legfölebb karasztok szártöredékeit vagy olyasmit 
látnak bennök, melynek megtartási állapotja éppen nem engedi meg a meghatáro¬ 
zást. E szártöredékekkel együtt csak egyetlen egy levélnemű fordul elő, mely egy 
Cycloptens vagy Aphlebia, azaz valamely haraszt függelékes része, mely azonban 
igen élénken emlékeztet az északamerikai devonból leírt Cycloptens Brownii 
ÜAWSON-ra. E maradványok Nathorst szerint az alsó devonhoz tartozhatnak. 
A Mimers völgy egy kis oldalszurdokában Nathorst lágy agyagpala lerako¬ 
dására akadt, melyben agyagvaskőgumók vannak zárva és ezekben számos hal¬ 
maradványon (a Holoptyckius, Psammosteus, Onyckodus etc. nemekből) kivül 
növényi töredékek is vannak. Ezeknél magasabb szintben zöldes homokkő fekszik, 
mely szintén tartalmaz növénymaradványokat. E lerakodás a devon egy magasabb 
szintjét képezheti, mert mind a halak, mind a növények a carbonformatióhoz csat¬ 
lakoznak. Ez utóbbiak részint meghatározhatlan anyag, de a már említett szár- 
töredékein kivül egynéhány Lepidodeudron-maradvány is fordul elő; így valamely 
ág vagy gyümölcslomb meghatározhatlan töredéke; továbbá Bergena sp. nevű 
Lepidodendracea-maradék, mely felületén rhombikus bemélyedéseket mutat. Kér¬ 
déses marad még a Bothrodendron-m&ra.dék ; de becses a levélmaradvány, mely a 
Japánban élő Ginkgo nevű gymnosperm növény leveleinek erezetét tünteti föl, mi 
miatt Saporta a levéltypust a Ginkgophyllum névvel illeti; de Nathorst még 
nem tartja e meghatározást biztosítottnak, mi okból ajánlja, hogy régibb nevét. 
Psygmophyllum, tartsuk még érvényben. A spitzbergai levélmaradvány, melyet 
Nathorst Psygmophyllum Williamsoni név alatt új faj gyanánt leír, nagy jelen¬ 
tőséget nyer az által, mert azt bizonyítja, hogy a gymnosperm növények, melyek 
a későbbi formatiókban oly kiváló szerepet játszanak, már a devonban fölléptek. 
Mi a többi maradványt illeti, ezek nem nyújtanak sok tanulságost; ennyit meg¬ 
tanulunk belőlük, hogy a Psilophyton- hoz hasonló maradványok Spitzberga alsó 
devonjában is előfordulnak ; a többi tökéletlen maradvány azonban az alsó cár- 
bonhoz sorakozik. 
Spitzberga kőszén növényeinek lelethelye a Klaas-Billen öböl mellett Gips- 
huk nevű hegy nyugati oldalán fekszik. Onnét hozták A. G. Nathorst és Wylan- 
( 142 ) 
