SZABÓ JÓZSEF. 
277 
A szabadságharcz lezajlása után az egyetem orvoskari dékánja az 
ásványtani tanszék helyettesítésével, melylyel azonban a zoologia előadása 
is járt volna, megkínálta SzABÓ-t, a ki «A budapesti ásványtani intézet 
százados története és jelen állapotai) czimű előadásában * maga mondja 
el az egyetemhez jutásának e történetét. Ily föltétel mellett, miután a 
zoológiával nem foglalkozott, nem vállalkozhatott, és igy Bécsre gondolt 
már, hová a minisztérium bányászati osztályát áttették, s hol Haidinger 
egy helyet szemelt ki neki az akkorában megalkotott bir. geol. intézetben. 
De miután a mineralogiát a zoológiától mégis elkülönítették és mind¬ 
kettőt az orvosi karból a philosophiaiba áthelyezték volt. Szabó folyamo¬ 
dott és a mineralogiai tanszék supplensi állását megkapta. 
Hogy ettől kezdve Szabó a tudomány terén mit tett, azt később 
akarom még kifejteni; előbb lássuk további életfolyamának nevezetesebb 
mozzanatait. Első törekvése mint önérzetes férfiúnak természetesen az 
volt most, hogy magát a tanszékre, melyet helyettesített, minden tekin¬ 
tetben, tehát formailag is, az egyetemi gradusok elérésével, érdemessé 
tegye, és azért 1S51 május 4-én a philosophiai doctori diplomát megszerző 
magának. Ugyanez évben a bécsi minisztérium a londoni első iparmű- 
kiállításra küldötte ki SzABÓ-t, előbb mint tudósítót; majd ott bizottsági 
tagnak is kinevezvén őt, ez által lehetségessé vált, hogy hat hónapon 
keresztül tanulmányozza e kiállítást. 
Az 1853-ik év szünidejében Gerliczy báróval beutazta voltSvájcznak, 
Franczia- és Németországnak nagy részét. Ez alkalommal Scbaumburgba, 
István főherczeg akkori tartózkodási helyére is eljutván, szerencsés volt a 
főherczegtől fogadtatni és híres ásványgyűjteményének megtekintése 
mellett vele személyesen megismerkedni. Hogy a fiatal magyar tudós és 
tanár jó benyomást tehetett a főherczegre, az 1853 deczember 9-ikén kelt 
sajátkezű hosszú leveléből kitűnik, melyben egyrészt szives hangon meg¬ 
köszöni SzABÓ-nak a gyűjteménye számára küldött felsőbányái Antimonit 
díszpéldányt, másrészt meleg érdeklődéssel tudakozódik privát ügyeiről is. 
Már 1851-ben lépéseket tesz az iránt, hogy az egyetemnél a már 
közel két évig helyettesített tanszékre véglegesen kineveztessék; de siker¬ 
telenül. Ez azonban nem kedvetlenítette el a lelkes, munkabíró férfiút; 
sőt annál tevékenyebbé vált minden téren, a mire csak sokoldalú szak¬ 
ismeretei, alapos műveltsége és nagy szellemi mozgékonysága tették 
képessé ; így akarta és tudía bebizonyítani, hogy nemcsak ambitiót érez a 
kért álláshoz, de annak megfelelni van képessége, ereje, kitartása is. Várt 
tehát és tovább is pontosan teljesítette kötelességét az egyetemnél, sőt az 
1852/3. tanév nyári semesterétől kezdve az 1853/4. téli semester végéig 
még a chemia tanszékét is helyettesítette. 
* Természetűid. Közlöny Pótfüzetei. 1888. évf. 49. 1. 
(181) 
