286 
KOCH ANTAL; 
egygyel, r övid nehány észrevétele és utasítása olyan volt, hogy abból 
igazán okulhatott és útba igazodhatott az ertelmes hallgató. 
A földtani kirándulásokon fesztelen, kedélyes társalgás közt tudta az 
érdeklődő hallgatósággal a geológia elveit a természetben fölkeresett pél¬ 
dákon demonstrálni, megmagyarázni és így tudományát megkedvelteim. 
A mely tanítványában kiválóbb tehetséget és nagyobb érdeklődést 
tapasztalt az ásvány- és földtan iránt, azt barátságos buzdítással nemcsak 
további munkásságra serkentette, de maga adott neki eszmét, tárgyat és 
irányt a munkához és alkalmat annak keresztülvitelére; és ha a munka 
elkészült, az első elismerés szavaival ő vezette azt be az irodalomba. 
A tanítványoknak hosszú sora elismeri és hirdeti ma szeretett Mesterének 
ebbeli buzgalmát és érdemeit. 
Hogy mennyire szivén feküdt, mennyire azon volt, hogy az egye¬ 
temre fölkerülő ifjú komoly munkára fordítsa és jól fölhasználja ott 
töltendő idejét: az dékáni minőségben elmondott beszédéből tűnik ki 
leginkább, melyben «Az egyetemi idő» czíme alatt a tapasztalt tanár 
jogával és jóindulatával tanácsot ad, inti és buzdítja az ifjúságot arra, hogy 
egyetemi idejét miként használja fel okosan a maga és a haza leendő javára. 
Mint az egyetem volt rectora ismét, megtartott beszédeiben, a maga¬ 
sabb oktatás terén való szeleskörű alapos ismereteinek, nagy olvasott¬ 
ságának, mély belátásának és praktikus érzékének is fényes bizonyíté¬ 
kait adta. <i Mozgalmak világszerte az egyetemi rendszer ügyében» czímü 
beszéde a legmagvasabb tanulmányok egyike, melyek egyetemi oktatásunk 
ügyében újabb időben írattak. Eectori megnyitójában erősen hangsúlyozta 
továbbá a rendszeres munkák írásának fontosságát a főiskolai tanár irodalmi 
működésében, és mintegy erkölcsi kötelességévé tette azt. Tudjuk, hogy 
ezen önként vállalt kötelességének is mily lelkiismeretesen és sikeresen 
felelt meg a Boldogult tan- és kézikönyveivel, népszerű geológiájával és 
egyéb tárgyú népszerű előadásaival is, melyek a hazai tan- és népszerű¬ 
sítő ü’odalomnak nemcsak díszére válnak, de a maguk nemében egyelőre 
páratlanok is. 
Mit szóljak az ásványtani intézet fejlesztése és gyűjteményeinek 
gyarapítása körül szerzett nagy érdemeiről, kivívott szép sikeréről? Magát 
a tényt a Boldogult «A budapesti ásványtani intézet százados története és 
jelen állapotai) ezimű előadásában oly híven föltüntette, hogy nem marad 
hátra egyéb, mint tanári működésének e kimagasló, a budapesti egyetemen 
az ásvány- és kőzettan tanítására nézve korszakot jelölő alkotásáért, az 
őszinte elismerésnek egy új levelét fűzni az Elhunyt érdemeinek babér- 
koszorújába. Egy üyen intézetnek kedvencz eszméjét már akkor, mikor én 
még tanítványa voltam, hordozta elméjében, ezt ápolta és fejlesztette 
25 éven keresztül ; míg végre jó sorsa megengedte, hogy e czélját is elérje 
és még éveken át lelki megnyugvását és gyönyörűségét lelje benne. 
(190) 
