KECSKEMÉT ALTALAJA. 
341 
került ki. A körösi utczán levő Koritsánszky-fele házban 6 m, a körke- 
menczeknél 6 m, a tűzoltók udvarán 23 m mélységben is akadtak turfára. 
Világos tehát, hogy Kecskemét városának jelenlegi területen kiterjedett 
mocsarak létezhettek, melyeknek turfát alkotó növényvilágát a fúró most 
napvilágra hozza és hogy ezen mocsarak egy jó részé a diluvium korába 
eshetik; azt kimondotta már dr. Lőrenthey Imre ur a molluszka maradványok 
meghatározása alkalmával és kitűnik abból is, a mit Halaváts Gyula ur 
«Az Alföld Duna-Tisza közötti részének földtani viszonyai)) czimű érteke¬ 
zésé oen olvashatunk.* 
De a történelmi időből is van tudomásom arról, hogy Kecskemét 
talajának megváltoztatásában egy másik geológiai tényező, a szél is neveze¬ 
tes szerepet játszott. Az új városháza alapozása közben, a munkások elbeszé¬ 
lése szerint, sok ép nádgyökeret es 3—4 m mélyen rekettye (Salix cinerea L.) 
gyökereket talaltak a nyugati részen. Általában azt mondják, hogy a város 
közepén egy mocsáros rét terült el s a viz ellen töltések védték a házakat. 
Még több adatot találunk a «Hornyik-Album»>-ban, melyben Kada Elek 
«Adalékok Kecskemét őstörténetéhez)) czimű dolgozatában a következőt 
közli: «A mint az északi részen elterült nagy «Teulchhesi> erdőt, mely 
Czeglédtől a város határáig benyúlt, az ősök lassankint kivágták, a felsza¬ 
porodott homok rohamosan töltötte az akkor még mélyedésben fekvő 
várost; másrészről pedig a nagy idő magas kultur rétégét halmozott össze, 
a mely a belső árkok északi összeköttetését megszakitá. Hisz ne menjünk 
tovább, csak a század elejéig, már azóta is nagy változások észlelhetők a 
helyrajzi viszonyokban, mert ott, hol most a belső sétatérén árnyas fák 
között sétálunk, egy nagy mocsár, a «Déllő» terült el; a múlt század végén 
pedig a «Posta síp» körüli helyen még nagy nádas volt; a mai nemzedék 
közül már kevés tudja, hogy hol volt a «Bujár tó». Azt is betemette a 
homok s ma szántóföld.)) 
Idézem továbbá ((Kecskemét város történetéből)) (1860. I. köt. 101. 1.) 
Hornyik János szavait: «Régibb századokban a délnyugatról északkeleti 
irányban dühöngött homoktenger mily nagy ostora volt nemcsak vidé¬ 
künknek, de tüzetesen a város területének, kiáltó bizonyitványokkal talál¬ 
kozunk. 1802-ben, midőn a főpiacz közepén most le boltozva levő nagy kút 
építtetett, két ölnyi mélységben itató-vályú, karám-sövény s nagy meny- 
nyiségű birka- vagy kecske-tőzeg találtatott stb.» 
így alakulhatott át vidékünk folyton-folyvást a régi időkben is. 
A hepehupás mélyedéseket, a mocsarak állat- meg növényvilágát eltemette 
az alföldi szelek szeszélye futó-liomokkal, majd a nem szabályozott rakon- 
czátlan folyók áradásai kavicscsal meg iszappal takarták be. 
-* M. kir. földtani intézet évkönyve. XI. köt. 3. füzet. Budapest 1895. 
(229) 
