346 
TRAXLER LÁSZLÓ : 
A nátrium egyenérték százaléka 91,1, a földfémeké 8,9, a szén¬ 
savé 57,6, a chloré 31,9, a kénsavé pedig 7,9. Jóllehet ezen elemzés 
szerzője ismeretlen, mégis ezt, minthogy oly férfiú tette közzé, akinek szak¬ 
ismeretében kételkedni nincs okom, megbízhatónak találom. 
A harmadik elemzés, amely sajnos csak minőségi, KiTAiBEL-től 
1803-ból származik. Őa forrást meglátogatván, a következőket tapasztalta: 
«Az Alexandrovicza hegy tövéből fakad számtalan buborékokkal és nagy 
robajjal egy igen bővizű ásványos forrás, melynek zörejét nagyobb távol¬ 
ságra is hallani. A szünet nélkül folyó víz tiszta, színtelen, szagtalan, 
csípős savanyú, és kissé sós izű. A szénsavas mészelegen kívül, amely 
a főzés alatt belőle lerakodott, úgy szólván csak konyhasó van benne, 
mert glaubersónak és vasnak csekély nyomait mutatja; szénsavas szikéleg 
és (olvadékony) só földes aljjal épen nincs benne. »* 
Tehát a szolyvai vízben 1803-ban natrium-hydrocarbonat nincsen, 
hanem van calcium hydrocarbonat, és a víz sós izén is feltűnő mennyiségű 
natriumchlorid, továbbá oly sok szabad szénsav, hogy a víz nagy robajjal 
fakad, melynek zörejét már messziről lehet hallani. Igen sajnálatos ugyan, 
hogy Kitaibel sem határozta meg a szénsavat mennyiségileg, de leírásából azt 
állapíthatjuk meg, hogy e forrás szénsavtartalma akkor sokkal nagyobb volt 
mint ma, mert a vízből kiszabaduló fölösleg a forrás fakadását zajossá, még 
pedig messzire hallhatólag zajossá tette. Látszólag ellentmond ugyan erjnek 
egy számadat, amely Kitaibel «Hydrographica Hungáriáé# czímti művében 
található. Itt ugyanis a Il-ik kötetben a 306-ik lapon betüszerint a követ¬ 
kezők állanak : «Aqua szolyvensis. I. Ad furnum calcis superiorem. Praeci- 
pitatum acidi carbonici totius c vol. gr. 18,700 = 126 gr. II. Praecipitatum 
acidi carbonici totius c vol. gr. 14,600 = 199 gr.» Ami bizony igen közön 
seges szénsavmennyisegnek felelne meg. De mielőtt Ítélnénk, vegyük 
tekintetbe, hogy a «Hydrographica-t» nem maga Kitaibel irta, hanem, 
mikent Bernáth József is sajnálkozva említi**, Kitaibel kézirataiból 
Schüster János állította egybe, még pedig meglehetősen hanyagul. 
Schuster ebben az esetben is tévedett, mert Szolyván nincsen és nem is 
lehetett sohasem mészkőbánya; más helységbeli, talán sztrojnai savanyú 
vízre vonatkozhatik ezen adat. Hallgatag megerősíti ezt Tognio is, mert 
hangsúlyozza,*** hogy Kitaibel kézirataiból mindent megmond, «amit 
csak beregmegyei ásványvízről nála feljegyezve talált#. 
Ha e felsorolt három elemzést összehasonlítjuk, látjuk mint alakult 
1803-tól a szolyvai ásványvíz földes sós savanyuvízből — úgy látszik — 
* Tognio L.: Beregvármegye ásványos vizeiről. — Orvosi Tár, 1846, 177—192 L 
** Bernáth J.: A magyarországi ásványvizek lellielyei. — Math. és térni, tud., 
közlemények. Xy. köt. 448 1. 
*** Tognio az i. h. 
( 234 ) 
