VAJDAHUNYAD LEGRÉGIBB VASBÁNYÁSZATA. 
355 
■elvitázhatatlan római jellegű téglákat, de különösen fedélcserepeket gyűjtöttem 
néhány év előtt, egy kőfejsze lelethelye érdekében tett kirándulásom alkalmával. 
A teressé egyengetett hegyfokról az Egregy jobb parti vastelepet éppen 
szemben kapták és Gyalárt a mint említettem is, alig pár órányira kézügyben 
kapták, úgy liouy a fő-közlekedést nem a runki patak szűk völgyén, hanem 
e hegynywlványon (t. i. a Dealu Gruni) kell feltételeznünk. Átalában az ezen szűk 
völgyszorulatokat a rómaiak óvatosan megkerülték s a verőfényes oldalokra szabták 
bányavidékeiken átjáró utaikat. 
A közigazgatásilag már Felső-Telekhez tartozó római bányavidéken a gyar¬ 
mat nagyságát, egykori népességét meghatározni nem bírjuk, s a térviszonyokból 
csak annyit constatálhatunk, hogy a műszaki vezetéssel és biztonsági szolgálattal 
megbízott tisztikar találhatá itt otthonát. Maga a bányásznépség egyszerű, talán 
csak fahasábokból hevenyészett kunyhókkal érhette be, minthogy a kiterjedt 
művelethez szabható munkásgyarmatnak szilárdabb építkezés nyomait sehol sem 
találtam. Sőt eme tiszti gyarmat alépítményében sem követhették a római épít¬ 
kezés szigorúbb szabályait, valószínűleg itt is egyszerűbb és kezdetlegesebb fala¬ 
zattal érték be, mert szilárdabb kőfalazatra és alapozásokra nem igen akadunk. 
A teleki vastelep sem maradt adósunk várakozásunkkal szemben. Az ott 
minduntalan fel-felmertílő leletekből Bauholzer Károly bányaigazgató szíves¬ 
ségéből egy munkás készletét szállíthattam a hunyadmegyei történelmi és régészeti 
társulatnak bányaszatilag is értékes múzeumába. Összesen 4 eszközt találtak 
egy szűk aknaváj atban, a melynek egykori munkása valószínűleg bányaomlás 
áldozata lett. Ezek az eszközök a következők: Egy 9,5 cm hosszú s a fokánál 
2 cm széles s összesen 0,24 kg súlyú bányászvéső, melynek fokán a kalapács¬ 
ütések ellapító nyomát észlelhetjük. A második eszköz egy 0,22 cm hosszú, 0,05 
cm széles és erős ütésektől ellapított fokú, alul hegyes bányászcsákány. Nyél- 
lyuka 0,03 m hosszú és 0,018 m széles, súlya 2 kg, s az egész hegye felé 
begörbül. A nyéllyukban is erős koptatás nyomai láthatók. A harmadik eszköz 
egy 0,23 cm hosszú s 0,27 kg súlyú fúró véső (Stemmeisen), a minőket mai 
napig láthatunk. A negyedik a 0,18 cm hosszú, felső lekalapált fokán 0,04 cm 
széles, alsó élénél 0,5 cm széles bányászkapa, 0,035 cm széles és 0,02 cm magas 
nyéllyukkal. íme ennyi készlettel végezte nehéz munkáját egy római vasbányász. 
S hogy ez valóban így volt, azt még teljesebben illustrálja a Gyalárról Filtsch 
Karoly bányatanácsos útján birtokomba jutott és tőlem a dévai múzeumba került 
újabb bányászfelszerelés. Még a bányász csontjai is ott feküdtek a szerszámok 
között, a mint a bányaomlás annak idején szegény fejét eltemette. Java korbeli 
fiatal, de csontjairól ítélve, gyarlón táplált, elcsenevészedett egyéniség lehetett. 
A kis véső mellett itt már két, a telekinél hosszabb, de gyengébb és használtabb 
bányászkapa (Bergkratzer) maradt reánk. Ezek hosszasága 0,245 m, a felső fok 
szélessége 0,03 m; az alsó kitöredezett él 0,07 m széles. Súlyuk kevés eltéréssel 
0,96 kg. A harmadik bányászcsákány ismét a telekihez hasonló, csakhogy aman¬ 
nál súlyosabb, t. i. 3 kg. Hossza 0,3 m, fokszélessége 0,55 m s ez is erősen el 
van kalapálva, mert ugyanezt a bányavésőuél kalapácsul, súlyozó ütőül is hasz¬ 
nálták. A nyéllyuk 0,028 m széles és 0,07 m magas. 
Ezen eszközök jó kovácsolt vasból lehető gondosan készültek, de felületüket 
a rozsda erősen lemarta. A gyalári bányászat az említetteknél is többet mondó 
(243) 23* 
