MAGYARORSZÁG JÉGKORSZAKA ÉS FLÓRÁJA. 
37 
mayr M. figyelmeztetett minket arra, hogy a Földközi tenger még csak a 
diluvális korban terjeszkedett ki kelet felé, és a miocanben még nem mosta 
a dalmát partot. Ebhez járul még azon körülmény is, hogy Alföldünk meg¬ 
szűnt a nagy ponti tenger medenczéje lenni és így a negatív bizonyítékok 
hosszú sorával állunk szemben. 
Ezek ellenében azonban a geológia ismét annyi közvetett bizonyítékot 
szolgáltat kezűinkhez, melyek kétségtelenné teszik, hogy mai szárazföldünk 
a diluviális korban bőven volt vízzel elárasztva. A ponti tenger elvonulása 
után a levantei leletek bizonysága szerint, melyek az évről-évre szaporodó 
talajfúrások következtében mindinkább napfényre kerülnek, Alföldünket szá¬ 
mos nagyobb-kisebb édesvízi tó borította; a számos a Duna és Tisza felé irá¬ 
nyított most száraz vízfolyás is tanúskodik arról, hogy folyók hatolták át ama 
tavakat és kiédesítették azokat; a diluviális kor kőzeteinek hatalmas lera¬ 
kodásai, mint a minők a homok és a lösz, mindezek a jelenségek szólnak 
a vízben való nagyobb gazdagságáról és a valószínűség nagy, hogy a Fekete 
tenger és az Araltó környékei is hasonló hydrographiai viszonyokat tüntet¬ 
tek föl, mert a szármát tenger óriási, Bécstől Trójáig terjedő területet foglalt 
volt el. A nyugatra nézve is Zittel K. ketségbevonliatlan ténynek mondja, 
bog}' a szárazsága és kietlensége miatt elhirliedett Szahara még nem rég 
vízben való bőségnek és termékeny éghajlatnak örvendezett. Erről tanús¬ 
kodnak az erosio rendkívüli jelenségei, melyek ott láthatókés melyekhez 
hasonlókat az egész földkerekségen alig találunk: a barlangokban látható 
cseppkőkepzödmények és a mésztufa kolossális lerakodásai ma végkép vízsze¬ 
gény vidékeken, mely tufákban a télizöld tölgy (Quercus ilex L.) egy Afrikában 
már nem, de a Földközi tenger környékén honos faleveleit találták. Azállat- 
ésa növénygeographia a Szahara mai állat- és növényvilágában is olyan föl¬ 
tűnt typusokat talál, melyek határozottan a maitól eltérő éghajlatra vallanak. 
Mind eme jelenségek megczáfolhatják a csekélyebb elpárolgásra 
támaszkodó ellenvetést is, mert a nagyobb vízterület bizonyosan kiegyen¬ 
lítette az elpárolgás csekélyebb intenzitását is. 
A fogarasi havasok vidéken most is annyi csapadék hull mint a Magas 
Tátrában és minthogy a diluviális korban az európai szárazföldnek már meg 
volt mai alakja, biztosan föltehető, hogy mindkét vidék a jégkorszakban is 
egyforma csapadékban részesült. 
A glecsertudomány legjelesebb képviselői megegyeznek abban a 
nézetben, hogy a gíecser tünemény nyugatról, azaz az oczeán területé¬ 
ről kiindulva kelet fele, a szárazföld belseje felé mindinkább apadt ere¬ 
jében. Ezt mutatják a hóhullás mai viszonyai is, de mutatják a csapadék¬ 
viszonyok egyáltalában, a mint ez hazánk esőtérképen is látható (Schenzl). 
Fiume mellett az évi csapadék mennyisége 1600 mm, a fiumei tengeröböl hát¬ 
terét képező Kapellahegységben fölmegy 2000 mm-re, de az erdélyi havasok 
legfelsőbb régiójában már csak 1500 mm. 
( 37 ) 
