MAGYARORSZÁG JÉGKORSZAKA ÉS FLÓRÁJA. 
27 
hegyes, mohlevelekre emlékeztető képleteknek. Ezek lesznek talán Hekbich 
mohai (i. h.), melyeket közleményében fölhozott. 
A növények eme társasága után könnyen elképzelhetjük magunknak a 
szinteret is, melyen tenyésztek. Ott, a hol most a kristályos kőzetek törme¬ 
lékének hatalmas tömegei mintegy terasszokat képeznek, ott nagyobbmérvű 
medencze is volt, melybe aviz eleinte a szomszédos hegység kristályos kőze¬ 
teinek porát belehordozta es talán hosszabb időn át lerakta. A tó vizét csak¬ 
hamar vizi növények foglalták el, a Ceratophyllum demersum L., de különö¬ 
sen a Nuphar pumilum Sm. és (talán) a Potamogeton crispus L. is. De a tó 
partjain nagy kiterjedésű láp lehetett, melyen a nedves, turlas talajt 
kedvelő növények ütöttek föl tanyájukat. Sűrűén lepte el a sás, a Garex 
Goodenouyhi Gay, mely gyöktörzsével szilárdította a süppedékes vizes talajt, 
mely ilyformán alkalmatos lett a fák nagyobb terhének elviselésere is. De 
nem éghajlatunk sudartörzsű fái, hanem törpe, a tenyésztés időszaka 
rövid tartamának következtében a földön heverő girbe-görbe törzsöket fej¬ 
lesztő fák ezek, mint a minők a törpe nyír (Betida nana L.); az áfonya¬ 
levelű fűz ( Scdix myrtilloides L.), a törpe fenyő ( Pinus Pumilio Haenke) és 
a ma is társaságában növő havasi fenyő (P. Gombra L.) is. A láp sása 
és fái közötti területet foglalhatta el a cserjés áfonya (Vaccinium) és 
engedett helyet a mocsári galajnak (Galium), Tnfíeldia borealis Whlbg.- 
és talán Scheuchzeria palustris L.-nak is. A palaszénbe zárt maradványok 
még arra is vallanak, hogy a tavat körülvevő lápot valamely helyen tör¬ 
melék szakította félbe, melyen Dryas octopetala L. virágjai díszlettek; az 
alpin füzek ( Scdix Lappomon L. és S. herbacea L.) és az alpesi rózsa (Bho- 
dodendron) kúszó törzseikkel pedig a merev kőhöz simultak. Nem kell elénk 
képzelet e kép alkotásához ; mert Iáiható mai nap is magas hegyeink csúcsai 
alatt és látható földrészünkön az északhoz közel fekvő vidékeken. Meglepő 
e képben csak az, hogy olyan helyen létezett, melynek mai vegetatiója 
nyomát sem mutatja ama kornak. Egyhangú, komor kép lehetett az, 
melyet nem élénkített a virágoknak a költők által annyira dicsőített színpom- 
pája, mert a ködös színezetbe csak egy időre hoztak a sárga tavi rózsa nyíló 
virágjai vagy a lejtő hömpölyében gyökeredző Dryas fehér szirmai válto¬ 
zást. Nem határozhatjuk meg az időt, a meddig e vegetatio ott megtalálta 
létezésének föltételeit; de tény az, hogy fönt a hegyeke n valamely változás¬ 
nak kellett végbe mennie, mely egyszerre megint iszappal temette be a tavat 
csendes lakóival együtt és hogy soha föl ne ébredjenek meg új nemzedékben 
sem, a kavicshömpöly óriási súlyát sírkő gyanánt rakta a Hóra szemfödelére. 
Fosszil glacialnövények még csak a hetvenes évek óta kerülnek mind¬ 
inkább napfényre és e tekintetben Svédország, Svájcz, Németország és 
Anglia szolgáltatták eddig a legnagyobb és legfontosabb anyagot; de az 
irodalomból előttem ismeretes lelethelyek közül egy sincs, mely az erdélyi 
lelethelyemmel tökéletesen megegyeznék. Az általam biztosan meghatároz¬ 
ta?) 
