24 
STAUB MÓRICZ: 
levelekkel, melyeket Heer 0. a bovey traeey-i diluviumból leírt és lerajzolt. 
(On the íossil flóraof Bovey Tracey. — Phil. Transact. 1862p. 1081.T. LXXI. 
fig. le—h, 6, 7b) és melyeket Salix repens L.-nek nevezett el, de kérdőjelet 
is tett hozzá, jeléül annak, hogy az összehasonlítást nem tekintette biztos¬ 
nak, sőt még azt is mondja, hogy a Salix ambigua Ehrh. és S. ambigua 
Sendt. (S. aurito X myrtilloides) nevű fűzfalevelek szintén igen hasonlók a 
fosszil levelekhez. Szerény nézetem szerint sem az angol, sem az erdélyi 
levelek nem tartozhatnak Salix repens L.-hez, de igenis megegyeznek azon 
levelekkel, melyek Salix myrtilloides L. és ennek állítólagos hybridjeinél 
találhatók, és Schröter C. «Die Flóra dér Eiszeit» czímű értekezésében 
(pag. 25. fig. 31—33) a bovey tracey-i levelet tényleg Salix myrtilloides L.- 
sel állítja párhuzamba. 
Salix Finnmarchica W. (S. onusta Bess.), melyet Reichenbach 
Jconeseiben DXCIV alatt lerajzolt, szintén megegyezik a mi levelünkkel, 
de ez a fűz Wimmer F. szerint (Salices Europ. p. 249) nem egyéb mint 
Salix repens X myrtilloides ?; Salix onusta Bess. pedig (1. c. p. 245) 
S. aurita X myrtilloides hybrid fajok, melyeknek synonymái: S. finnmar' 
chica Er. Hant. l.p. 68 (S. myrtilloides (í finnmarchica Maximov. fi. amur. 
p. 244); S. rugulosa Andr. (Monogr. Sál. I. p. 97). 
Ez egyszersmind a feleki palaszén leggyakoribb levélmaradványa. 
Galium palustre L. és G. uliginosum L. 
Számos gömbölyű mag található a palaszénben, melyek átmérője 
meghaladja az 1 mm-t és ezek Galium palustre L. kettős acheniumainak 
szétvált magvai. De vannak ezeknél kisebb gömbök is és ezek G. uliginosum 
L.-hoz tartoznak. 
Pinus Pumilio Hanke. 
Találtam egy magvat, mely Pinus montana Mill. alakköréhez 
(Schlecht endal, Willkomm, Christ és az újabb szerzők értelmében) tar¬ 
tozik és pedig megegyezik Pinus Pumilio Hanke magvaival. Ezt mutat¬ 
ják a szárnyas mag alakja, nagysága és a makknál háromszor hosszabb 
szárny. 
A néhai Herbich Ferencz által gyűjtött anyagban egy olyan fenyő- 
magvat találtam, melyet az élő és nálunk honos fenyőfajok egyikével sem 
tudtam összeegyeztetni és valószínű, hogy rendellenes képzödésű. A mag 
ugyanis 3 mm hosszú, 2 mm széles, tojásidomú, szárnya közvetlenül a mag 
keskenyebb végével érintkezik és 10 mm-nel hosszabb, vége a szénben van 
elrejtve és innét nem volt kiszabadítható; alsó végén 1‘5 mm szélesése 
szélességet, a mennyire látható, megtartja vége felé is. Azt a benyomást 
teszi a szemlélőre, mintha a makkocska ki lenne fordítva. 
(24j 
