MAGYARORSZÁG JÉGKORSZAKA ÉS FLÓRÁJA. 
23 
Cár ex Goodenoughi Gay. 
A legnagyobb számmal talált maradványok kis, 2 mm hosszú, ovális, 
tetejükön hegyes és majd erősebb, majd gyengébb karimát feltüntető mag¬ 
vak, melyek a megnevezett sáséival megegyeznek. A szenvedett nagy nyo¬ 
másnak tulajdonítandó az, hogy laposak es ennélfogva a karimát élesebben 
tüntetik föl, mint az élő növényéi. Hogy csakugyan earex-magvak. arról még 
akként győződhetünk meg, hogy gyenge kálilugban főzzük, mire az utricu- 
lus a tulajdonképeni magtól elválik; de hogy nem tartozhatnak Menyan- 
thes trifoliata L.-hoz, a mint ezt Herbich (i. h.) vélte, ezt már a legfelületesebb 
megtekintés mutatja. A mikroszkóp alatt tisztán kivehető az utriculus sejt¬ 
szövete, mi világosan a maceratio következménye, mert az élő magvakon 
azt nem látjuk. 
Napkor pumilum Sm. 
Az előbbeniek után a leggyakoribb maradvány. 3—3,5 mm liosz- 
szú, tojásalakú magvak, melyeknek burka kérges, barna, tisztán látható 
rajtok a vékonyabb sarkon levő mikropyle, az ellenkező vastagabb sar¬ 
kon a fekete folt; a mikropyléből kiindulva végig fut az anatrop mag 
raphéje. 
Az e fajból talált legtöbb példány egyes magvakból áll, de vannak 
egész csoportok is, mert — mint a tavi rózsáknál egyáltalában — a 
bogyóidomú sokrekeszű gyümölcsnek külső fala két különböző sejtrétegből áll, 
egy külső zöld és egy belső fehér, szöveteben sok levegőt tartalmazó rétegből. 
A gyümölcs fölrepedése alkalmával eme belső réteg elválik a külsőtől és 
körülzárván a sok magvat, dús levegőtartalmánál fogva addig úszik a víz 
felületén, míg végre elkorhadván, a magvak társasága is felbomlik, mire 
leszállván, a víz iszapjában eltemetkezik. 
Salix myrtilloides L. 
A legjobb állapotban levő levéllenyomatok e fajhoz tartoznak. A leve¬ 
lek hosszúkás ovalisok, hegyükön egy kissé redősök, vállukon elkeskenye- 
dők, kissé ékidomúak, 20—25 mm hossznak, közepük fölött legszéleseb¬ 
bek, ugyanis 16 mm szelesek. Az ép szél hátrahajlónak mutatkozik. Az igen 
jól látható erezet erős és előálló; a legerősebb ér a középső, kissé kígyózó 
irányban fut a levéllemezen végig, belőle indul ki félderékszög alatt 
7—7 másodrendű ér, melyek közel a level széléhez ívekben egyesülnek egy¬ 
mással. A másodrendű erek alkotta mezőket alig hegyes szög alatt kiinduló 
és meglehetősen sűrűén álló harmadrendű erek hidalják át. A level nyele 
hiányzik. 
E levelek minden jellegükben tökéletesen megegyeznek ama fűzfa- 
( 23 ) 
