18 
STAUB MÓRICZ : 
tagolják a cirkusok és díszítik a kis tavak. Végre azt találta Lehmann, hogy 
a déli lejtőkön a cirkusképződés a 2400 m fölé emelkedő, tehát a legmaga¬ 
sabb régiókra szorítkozik, ugyanott vannak a kis hegyi tavak túlnyomó 
számmal és pedig 1900 és 2000 m között; az északi lejtők valamivel 
mélyebben, 1900 m alatt feküsznek. Lehmann itt összhangzásban találja 
magát HELLAND-dal és PARTSCH-sal. Az elglecseredés alsó határát Lehmann 
még eddig nem tudta megállapítani, de emliti azt is. hogy a Királykövön 
az elgleeseresedésnek nyomát sem találta; elmaradt ott a tóképződés is, 
ép úgy, mint a szomszédos Bucsecsen. 
Minthogy a déli Kárpátokban a cirkusok átlagosan 2000 m-nyi magas¬ 
ságban feküsznek, azt hiszi Lehmann, hogy a hóhatár is magasabban feküdt 
itt. mint a Magas-Tátrában, azaz 1520 m-nél magasabban. 
Ez volna röviden Lehmann tanulmányi útjának eredménye, melyhez 
az adatokat ugyanabban az időben gyűjtötte, midőn én az Olt síkságán a 
jégkor flórájának és rovarfaunájának maradványait szedegettem. 
Inkey Béla 44 is foglalkozik e kérdéssel, de kár, hogy akkor, mikor 
nyilatkozott, még nem ismerte Lehmann eredeti dolgozatát. Inkev-í saját 
tapasztalatai arra a végeredményre vezették, hogy «ez nem egészen kielé¬ 
gítő és a gyér adatok, melyeket e tárgyra vonatkozólag gyűjtött, bizonyító 
erejűkre nézve nem kifogástalanok». A terület topographiája nem zárja 
ugyan ki a glecserek keletkezésének lehetőségét, de épen ott, «liol a leg¬ 
világosabb jeleket várta volna, sem morénaszerű torlaszokat, sem szikla- 
simitásokat vagy horzsolásokat soha sem talált, ellenben más pontokon, 
hol a topographiai viszonyoknál fogva a jégerosió nyomait bajos volna föl¬ 
tételezni, rábukkant egy-két olyan jelre, minőket csakugyan jégár-nyomok¬ 
nak szoktak tekinteni)). így a Sibisel völgyének középső főágában, a Petrile 
völgyben, magasan fönt, az utolsó két lépcsőfokon, egy hosszú törmelék¬ 
halmaz húzódik le a völgy nyugati falának hosszában, mint valami régi 
jégár oldalmorénája; szintúgy a szomszéd Lolaja-xölgy felső részében. Ott 
az utolsó előtti völgyfokon egy szálban álló szikla felületét simára kopva 
és oly karczolásokkal ellátva talált, minőket a glecserjég szokott vésni. 
A karczolások a völgy irányát követvén, egymás között nem szigorúan pár¬ 
huzamosak, hanem igen hegyes szög alatt vágódnak össze mint a valódi 
glecsererosiók. Ellene csak az az egy, de nagyon nyomatékos körülmény 
szól, hogy a föltételezendő jégárnak e helyen már nem lett volna elegendő 
háttere vagyis gyüjtőmedenczéje, mivel a horzsolt szikla, körülbelül 2000 m 
magasságban, már csak 6—700 m vízszintes távolságban van a fögerincztől, 
melyen túl a Bukura regiója fekszik. 
Hasonló körülmények között talált Inkey a Scorota nevű havason 
a liaszpalákhoz tartozó vöröses quarzliomokkő sima felületén éles karczo- 
lásokat, de mindkét esetben lehetséges, hogy a lecsúszó hólavinák a bennök 
ékelt törmelék segítségévei karczolták a sziklát. 
( 18 ) 
