STAUB MOBICZ : 
12 
tuskók a Suclia woda régi glecserének egyik oldalágából származhatnak, és 
a vízválasztó gerinczen át jutottak mai helyűkre. 
Az egész, a mit ez évtized végén a Kárpátok jégkorszakbeli állapot- 
járói megtudtunk, csak abból áll, hogy a Magas-Tátra déli oldalán a csorbái 
tavat dél felől egy hatalmas végmoréna veszi körül (Emericzy G. u ), bog}' a 
Felkavölgyben két oldalmoréna látható, és hogy a tarpataki völgy egyik 
lejtőjét is oldalmoréna foglalja el. A Tátra északi oldalára vonatkozólag 
a magyar kutatók csak annyit tudtak, hogy a Halastó is egy glecser meden- 
czéjét foglalja el. Egyél) jeleket és bizonyítékokat mindaddig nem ismer¬ 
tek ; csak Roth Samu 15 említi, hogy csiszolt vagy karczolt kőzetlapok is lát¬ 
hatók. csakhogy nagyon ritkán; Matyasovszicy Jakap, 111 ezeket sem látta, 
hanem hivatkozik dr. Posewitz TiVADAR-ra, ki a tarpataki völgyben kimuta¬ 
tott ilyen karczolatot. Általános eredmény gyanánt azt mondották ki, hogy 
a glecsermorénáknak nagy szerep jutott a Kárpátok tavainak és tenger¬ 
szemeinek képződésénél: a harántvölgyek lépcsőzetes alakzata is mutat 
a glecserek működésére, de tény az is, hogy a Tátra glecserei igen rövidek 
és meredekek voltak. 
De el nem hagyhatjuk ezen időszakot, mielőtt meg nem emlékeztünk 
még egynéhány ez időben tett megfigyelésről, melyek kétségtelenekké teszik 
azt, hogy a jégkorszak hatása a központi Kárpátokon túl is érvényesítette 
magát. Dr. Szabó József 7 tanár, a Mátrában kutatván, Pásztó mellett 
kavicsbányára akadt, melynek anyagát a vasút czéljaira használták és máig 
talán már végkép elhordották. E bányában a hömpölyök rendesen ököl-, 
sőt fejnagyságúak voltak, de akadtak két lábnyi átmérőjüekre is; anya¬ 
guk ugyanazon anorthit-trachyt (mátrait), mely a völgy oldalait, nevezetesen 
a Hasznos völgyét kiválóan alkotja es mely völgy nyugati oldalán Szabó 
tanár a trachyt-hömpöly kiindulási pontját is fölfedezte. Ott a völgy 
nyílása előtt azután 25 lábnyi magasságra és patkó alakjában torlaszol¬ 
tattak föl, sőt még az oldalmorénák nyomai is megmaradtak. 
De nem mindenki járt szerencsével hazánkban a jégkorszak nyomainak 
fölkeresésében ; legkevésbé ama két utazó angol geológus Jack R. és Horn 
John, 11 kik 1877-ben a Tisza vidékén jártak és azt állították, hogy :i Tisza 
medrét egy ilyen 45 angol mérföld hosszú glecser töltötte ki, noha elismerik 
azt is, hogy a keleti Kárpátokban a gleesernyomok ritkák. Csak egy kételyük 
volt ezen uraknak, vájjon ezen glecser előre nyomult-e a magyar síkságba 
vagy nem? Eme szép fölfedezést mint «a tények tökéletes nem ismerésén# 
alapulót csakhamar tönkre tette a Kárpátok geológiai szerkezetében annyira 
jártas osztrák geológus, Tietze E. 1S ítélete mérvadó lehet már azért is, mert 
szaktársával, Paul M. szinte osztrák geológussal egyetemben tényleg a keleti 
Kárpátokban is kimutathatták a jégkorszak kétségbevonhatlan jeleit. 
A Czernahora vidékén kis völgykatlanra akadtak, melynek vizei a Pruth 
egyik patakját képezvén, nagyot esve egy lejebh fekvő katlanba vetik le 
(iá) 
