VOLUMENOMETER. 
111 
Mindezeknél a készülékek úgy vannak berendezve, hogy kísérletezés 
közben vagy a térfogat változása vagy pedig a nyomáskülönbség mindenkor 
ugyanaz legyen; az egyiknél pl. a térfogatnagyobbításból, tehát nyomás- 
kisebbítésből (pl. Eegnault), más esetben térfogatkisebbítésből, azaz nyomás- 
nagyobbodásból (Kopp) számítják ki a kezdetleges térfogatot. 
A midőn 1883—84. évben Németország nevezetesebb egyetemeit és 
tudományos intézeteit tanulmányoztam, figyelmemet kiterjesztettem arra 
is, hogy hol és mire használják a volumenometert és azon tapasztalatra 
jutottam, hogy a physikai intézetek szertárában rendszerint megvan a 
Regnault-féle volumenometer, a melyet évenként egyszer az előadáson 
bemutatnak és legfeljebb néhány haladottabb tanuló tesz vele egy-egy meg¬ 
határozást azért, hogy a módszert tanulmányozza. így van az nálunk is. 
Vegytani, mineralogiai és más intézetekben sehol sem találkoztam ilyennel, 
a mi azt mutatja, hogy a kapható Regnault-féle készülék nem felel meg 
egészen a gyakorlatnak 1-ször azért, mert elég drága, 2-szor a meghatáro¬ 
zás kissé nehézkes és nagyon óvatosan kell eljárni, hogy pontos eredményt 
nyerjünk. 
Minthogy pedig a volumenometerrel való fajsúly-, illetőleg térfogat¬ 
meghatározásnak igen sok előnye van, ha az elég gyorsan es pontosan 
végezhető, sok esetben pedig nélkülözhetetlen, már régen foglalkoztam egy 
ilyennek szerkesztésével és módosításával. 
Módosított készülékemet 1886 év tavaszán elkészítettem; 1888 évtől 
pedig a készüléket rendszeresen használom. 
Módosításaimnál elvül kitűztem, hogy a készülékkel lehetőleg pontos 
eredményt nyerjek és a meghatározás sok időbe ne kerüljön, mentői keve¬ 
sebbet kelljen mérlegelni és higanyt be- és kiönteni, szóval manipulálni. 
Módosított készülékem keresztmetszetét mutatja a rajz. (Lásd a követ¬ 
kező oldalon). 
Főalkatrészét képezi az U alakú csőszerkezet (kb. 13 mm belső átmé¬ 
rővel), a melynek C szára nyitott és a melyre függélyes helyzetben milli¬ 
méteres osztályzat úgy van alkalmazva, hogy ennek első vonása pontosan 
megfeleljen a másik száron levő második jel magasságának. 
A cső másik szára középen és fent tágasabbra van elkészítve, mely 
utóbbi (A) a vizsgálandó anyag befogadására szolgál. Ezen felső (A) rész¬ 
hez üvegcsapos (a) vastag üveglemez van rácsiszolva, a mely különösen, 
ha viasz és faolaj keverékéből készült kenőcscsel gyengén meg van kenve, 
kitűnően zár; az edény alsó részén pedig három helyen horpadás van azért, 
hogy igy csatornát képezve B edényrészszel, a közlekedése akkor is jó legyen, 
ha a vizsgálandó anyag betevésére szolgáló üveghengert is behelyezzük. 
Igen sok esetben czélszerű, ha a vizsgálandó testet olyan üvegdugós 
edénykébe teszszük, a melynek a dugója át van fúrva. Ez azért jó, mert a 
test a kísérletezés alatt nedvességet nem igen szívhat magába; másodszor 
(87) 
