GACSOBSZÁGI növények. 
Í23 
4. Taonurus ultimus Sáp. et Mar. 
A bilobiták alatt olyan sajátságos szervezőteket értünk, melyek közönsége¬ 
sen két egymást érintő vagy átfogó hengerből állván, ez érintés helyét egy a 
közepére eső barázdával tűntetik föl és kidomborodó felületükön a kiálló bordák 
elágazása és az ágak egyesülése által keletkező hálózatot hoznak létre. E bordák 
lefutásának változó módja és ennek következtében a hálózat változó minősége 
szerint a bilobiták különböző fajait is különböztették meg. E szervezeteket néhol 
óriási mennyiségben, sokszor több méternyi vastag rétegeket áthatolva, leginkább 
Amerikában, a Bretagne-ban és az ibériai félszigeten találták. Jelenleg nagy és 
heves vitának tárgyát képezik, mióta Nathorst A. G. kisérletileg is kimutatta, 
hogy ama fossziliák egy jó része, melyeket eddig moszatoknak tekintettek, nem 
egyéb mint tengeri állatok mozgási szerveinek nyomai. Az ellentábor vezetője, a 
hírneves franczia palaeophytologus, gróf Saporta Gaston az empirika és az eszélyes- 
ség minden fegyverével támadja meg Nathorst tanát. Sajátságos, hogy a büobita 
elnevezés szerzője, Deiíay J. E. az 1823-ban megjelent közleménye szerint maga 
sem látott moszatot aCatskill-liegyekben talált fossziliákban, hanem valamely kihalt 
cardium lenyomatának magyarázta, mi mellett egy másik szerző, Say véleményét 
is idézte, ki a bilobitákat a prodvctus- hoz, egy bracliiopod genushoz számította. 
Ki az érintett vitát figyelemmel kíséri, nem tagadhatja, hogy mindkét párt 
olyan érveket tud fölhozni, melyek az ellenfél részéről is figyelemre méltatandók 
(99) 
