SCHAFARZIK FERENCZ : KŐIPARUNK. 
241 
KÖIPARUNK 
AZ 1891. ÉVI BUDAPESTI AGYAG-, CZEMENT- ÉS KŐIPAR- 
KIÁLLÍTÁSON. 
A magyarhoni földtani társulat titkárságának felszólítása folytán nekem ju¬ 
tott az a feladat, hogy az 1891. évi időleges agyag-, czement- és kőipar kiállításon 
látható közönséges és műfaragásokra alkalmas kőzetekről referáljak. 
A mint a városligeti fényes iparcsarnokba belépünk, már a bejáratnál hatal¬ 
mas sóskúti durvamész tömbök és váczi homokkő-lépcsők kötik le figyelmünket, 
bemenve azonban látjuk, hogy a kőiparosok a sok agyag-, czement-iparosok és 
gépgyárosok között kisebbségben vannak s hogy csak elszórtan akadunk egy-egy 
fülkére, hol a kőipar terményeit találjuk. 
A kiállítók és kiállított kőzetfajok számbeli statisztikája a következő. Össze¬ 
sen képviseltette magát 
50 magyar kőiparos és 2 aszfalt czég. 
2 külföldi « « 1 « 
Ezek kiállítottak : 
32 magyar és néhány külföldi lelőhelyről származó mészkövet 
« gipszet 
« édesvízi quarzot 
« orth. quarz trachytot 
ii dacitot, andesitet és bazaltot 
« andesittufát 
« homokkövet 
ii aszfaltot. 
Ezen számok alapján a kevésbbé tájékozott idegen vagy az ezen a téren 
laikus látogató nagyon is kisszerűnek képzelhetné Magyarország kőiparát, de meg¬ 
nyugvással constatálhatjuk, hogy az 52 magyar kiállítón kívül legalább is még egy¬ 
szer annyi létezik, kik első rangú jeles terményeikkel e kiállítás fényét és tanulságát 
nagyon is emelhették volna. 
Hol maradt a Szárhegyi (Csik m.) és a dognácskai márványunk, a predettai 
mészkő, a nyitrai fekete mészkövünk, hol maradtak a baranyamegyei és kivált a 
lajtahegységbeli miocén durva-meszeink. Nem láttuk sem a pozsonyi, sem más grá¬ 
nitot, távol maradtak akis-sebesi, vaskői és ponyászkai dacitok ; andsitjeink közül 
nem láttuk a bogdániakat, visegrádiakat, szobbiakat és mária-nostraiakat. Leg¬ 
jelesebb malomkőgyárunk, a sárospataki szintén nem képviseltette magát. Távol 
maradt Horvátország, Szlavónia és Fiume stb. De miért ? Bár csak gondolnák 
meg érdekelt kőiparosaink, hogy az a csekély költség, a mibe egynéhány tárgynak 
a kiállítása kerül, bőven megtérül a kiállításokat rendesen követni szokott 
sűrűbb megrendelések által. Honi terményeinket egyre kell ismertetnünk, mivel a 
nagy közönség még mindig nem ismeri eléggé. Hol és hogyan tudná a kőiparos 
terményeit jobban és olcsóbban bemutatni, ha csak nem egy ilyen kiállításon. 
Hogy azonban egy ilyen kiállításnak csakugyan meg legyen a maga üdvös 
baszna, nem elegendő, hogy a kiállított tárgy szépen ki legyen dolgozva, hanem 
Földtani Közlöny. XXI. köt. 1891. (167) 16 
